170 GUNNAR ANDERSSON. 



svagt fall i vattenståndet antyder de bägge »floderna», medan 1904 

 vattenståndet alltjämt steg, liksom 1906 vid Urnans utlopp, ehuru 

 där ännu mera våldsamt. 



Det får emellertid ej förbises, att det ej är maxima, som äro 

 af betydelse för flottningen, utan hela vattenflödeskurvans förlopp. 

 Ju längre tid af högt vatten, som perioden medför, dess bättre och 

 säkrare går flottningen. Jag vet visserligen ej, hvilket vattenstånd 

 vid Sorselebron, som representerar det bästa flottvattnet, men läro- 

 rikt är ändock att se, huru många dygn ett medelhögvatten af 

 1,5 m. öfver pegelns nollpunkt här förekommit de olika åren. 



Häraf synes, att under 1896 detta varade nästan dubbelt så 

 lång tid som det ogynnsammaste året. 



Befintligheten af en vår- och en fjällflod i våra längre 

 flottleder är en fördel, som Skandinavien har framför så- 

 väl Finland som i all synnerhet Ryssland. Men i jämförelse 

 med det senare landets i Ishafvet utfallande floder ha vi en ännu 

 mycket viktigare naturlig fördel, nämligen att hos oss islossnin- 

 gen sker från mynningen mot källorna, medan motsatsen där 

 äger rum. Smältvattnet från Rysslands sydligare trakter rinner 

 nämligen norrut öfver flodens understundom icke lossade ishölje, 

 och timret följer med. 1 Örtenblad anger med följande ord mot- 

 satsen i detta afseende mellan »Sverige, där vårfloden blir sakta sti- 

 gande, så att flodens is till stor del hinner upplösas, förrän den 

 rifves och lyftes, hvarigenom isgången försvagas», och Ryssland, där 

 »vårens våldsamma högvatten är af kort varaktighet, och det kan 

 ju icke vara annat, då det så att säga utgöres af en i flodernas öfre 

 delar först uppstånden och under sitt lopp nedåt alltjämt växande 

 väldig våg». Alla de många arbeten, som erfordras i samband med 

 timrets mottagande vid flodmynningen, måste då ofta ske under på- 

 gående islossning. Huru svåra de olägenheter äro, som häraf för- 

 orsakas, behöfver väl knappast särskildt påpekas. 



Jämte de nu skildrade hufvudmomenten i vattentillgångens åter- 

 verkan på flottningen äro med hänsyn till de olika älfvarna vissa 

 andra företeelser förtjänta af uppmärksamhet. De mest betydande 



1 Detta har mig veterligen först framhållits af Th. Örtenblad i uppsatsen Norra 

 Rysslands floder såsom flottleder. Tidskr. för Skogshush. 1901, sid. 117 o. f. 



