TIMMERTRANSP0RTEN PA SVENSKA VATTENDRAG. 



173 



sjöarna, då dessa, som vanligen är fallet, utgöra egna flottningsdistrikt 

 Några sådana uppgifter jämte medelreduktionstal för kostnaden pr 

 10 km., allt per stock och i öre, må här anföras. A samtliga dessa 

 sjöar torde numera flottningen ske medelst ångbåtar med varpspel, ej 

 genom varpning med spelflottar. 



Såsom synes, är det mycket betydande skillnader i kostnaderna för 

 flottningen. Att söka ur ett så tillfälligt sammanställdt material ut- 

 reda, huruvida de stora olikheterna bero på geografiska orsaker, på 

 flottgodsets antal eller på skötseln af flottlederna, vore helt säkert 

 förhastadt. Uteslutet är dock icke, att en del flottchefer möjligen 

 skulle kunna få ögonen öppna för vissa möjligheter, om en ingående 

 utredning af sjöflottningens förutsättningar och kostnader stode dem 

 till buds. 



I hvilken mån sjöarna fördyra flottningen, torde belysas af en jäm- 

 förelse mellan ofvanberörda tal och nedanstående medelkostnader 

 för flottning pr 10 km. för stock. 



Umeälfven från Storuman till hafvet (250 km.) 1905 — 1906 1,53 öre.' 



Indalsälfven från Storsjön > » (206 » ) 1897 — 1905 1,45 » 



Dalälfven från Siljan » » (247 » ) 1902 — 1906 0,56 » 



Af dessa jämförelsesiffror framgår, att sjöflottningen öfverallt 

 ställer sig afsevärdt dyrare än den genomsnittliga älfflottningen, så 

 är Storuman ungefär dubbelt så dyr att flotta som Umeälfven, In- 

 dalsälfven äfvenledes ungefär hälften så dyr som de nämnda till 

 dess vattensystem hörande sjöarna, medan Siljan endast ställer sig 

 20 % dyrare än älfven nedanför densamma. An en gång må be- 

 tonas, att i stort sedt sjöarnas nytta som flottvattensreservoarer sanno- 



1 Anmärkas bör, att i dessa tal sortering och storflottläggning ingå, något som ju 

 ej är fallet med talen för sjöarna. 



