I 7 ö GUNNAR ANDERSSON. 



allra första ledet af svenska arbetare. Flottningskarlens yrke är 

 svårt, hälsopröfvande och farligt men å andra sidan friskt och spän- 

 nande som kanske intet annat och därtill proportionsvis väl betaldt. 1 

 Ett närmare ingående härpå liksom på de tekniska metoder och 

 hjälpmedel, som användas, ligger icke inom ramen för denna under- 

 sökning, hvadan endast ett par tillägg till det ofvan sagda må 

 göras. 



Utvecklingen med hänsyn till flottningsbyggnader, dammar, 

 strandskoningar, kistor, rännor m. m. har gått från trä till sten. 

 Den första apteringen af vattendragen på 1850 — 1870-talen gjor- 

 des så godt som uteslutande med timmer. Mest virkesslukande voro 

 de långa timmerrännorna (fig. 6), genom hvilka man kringgick svår- 

 rensade och svårreglerade partier af vattendragen. Med de stigande 

 virkesprisen har man vid god ledning alltmer öfvergått till ström- 

 rensningar samt dammbyggnader och lämpliga afledare af sten för 

 timret. Det riktiga anordnandet af sådana erfordrar emellertid stor 

 erfarenhet och vaken blick. Numera användes nästan öfverallt sten 

 till byggnaderna, hvilket visserligen gör dessa afsevärdt dyrare 

 men å andra sidan, sedan kostnaderna blifvit amorterade, flottnin- 

 gen mycket billigare 2 . En geologisk faktor, som härvid kommer 

 väl till pass, är att för ifrågavarande arbeten lämpliga block i till- 

 räcklig mängd nästan öfverallt äro till finnandes i morängruset 

 inom det egentliga skogsområdet. Moränen är dessutom ofantligt 

 mycket gynnsammare för flottledens vidmakthållande, när den en 

 gång väl är upprensad, än de lägre älfdalspartiernas lösa sand- och 

 mjunjordslager. 



För dem, som ej närmare äro förtrogna med flottledernas an- 

 ordnande, torde i största korthet böra lämnas några upplysningar 

 angående den rättsliga sidan i deras tillkomst. Den ofvan omtalade 

 rätt primitiva bestämmelsen, att Konungens befallningshafvande i 

 hvarje särskildt fall skulle skilja mellan de olika intressen, som be- 

 rördes af vattnets användande som flottled, följdes så småningom 

 af mera speciella föreskrifter, hvarvid särskildt afskaffandet af strand 

 ägares allenabestämmanderätt öfver flottningen genom hans vatten 

 vållade många och långa strider. Det var det gamla ägorättsbegrep- 



1 Genomsnittspriset torde nu vara 30 — 40 öre pr timme, och i de flesta fall kan 

 en duglig flottningskarl förtjäna c. 4 — 5 kr. pr dag. 



' Enligt meddelande af jägmästare A. Holmgren ha i Norrbotten med stor fram- 

 gång användts äfven af ris byggda kistor, hvilka tjäna som bankbildare, tack vare den 

 starka afsättning af mekaniska sediment, som äger rum i desamma. 



