200 GUNNAR ANDERSSON. 



Däri medräknas ju då äfven det timmer, som förstöres i vattenfal- 

 len m. m. Jag har sökt få några säkra siffror för vissa bestämda 

 fall, men detta har visat sig omöjligt på grund af den bristande 

 noggrannhet, som i allmänhet synes råda vid uppräkningen af det 

 nedflottade timret. Uppgifterna om å ena sidan mottaget, å andra 

 sidan aflämnadt och i älfven kvarliggande timmer synas aldrig 

 vara så noggranna, att man är berättigad beräkna differensen som 

 förlorad genom sjunkning eller genom förbiseende kvarliggande på 

 svårtillgängliga ställen af stränderna. I förbigående torde böra på- 

 pekas, att stöld af flottningstimmer numera torde vara sällsynt. 



Ä föregående sidor har en framställning försökts af en bland 

 den svenska nationalhushållningens viktigare grenar. Bristerna i 

 denna öfversikt äro påtagliga, trots all därpå nedlagd möda. Jag 

 vågar dock påstå, att de blott endels äro att söka hos förf. 

 utan väsentligen hos näringens egna representanter och myndig- 

 heterna, hvilkas plikt det borde vara att kraftigt medverka till full- 

 komnandet af en så viktig del af vår hushållning. Och dock saknas 

 all statistik, alla grundläggande studier, ur hvilka man kan ösa. 

 Det vore emellertid af ofantlig vikt för näringens egen utveckling 

 och fullkomning, om jämförelsematerial mellan de olika flottlederna 

 förefunnes, ty den svenska flottningsindustrien erbjuder verkligen 

 mycket lärorikt. Från praktiskt-geografisk sida är det emellertid 

 särskildt i ett afseende, som bristerna framträda så utomordentligt 

 klara, nämligen beträffande det hydrografiska studiet af flottledernas 

 vattendrag. Huru mycket arbete, huru mycket pengar skulle ej 

 kunna sparas, om man, som fallet är flerstädes i utlandet, med stöd 

 af omfattande iakttagelser kunde åtminstone i hufvuddragen förutse 

 flottningsområdets vattenförhållanden, om byggnader m. m. planla- 

 des med ledning af en på ingående kännedom om hela vattenom- 

 rådet grundad enhetlig plan. De praktiska männen ha härvid så- 

 som ofta hos oss ägt en för liten fond af kunskaper och på grund 

 häraf saknat blick för utnyttjandet af de möjligheter, naturen hos oss 

 i så sällsynt grad erbjuder. Det är ju bra som det är, hvarför skall 

 man bråka! 



Nya tider stunda helt säkert på detta område också, men det 

 blir nog det nutida Sveriges som kår betraktadt yppersta praktiska 

 vetenskapsmän, de svenska ingenjörerna, som då komma att taga 

 frågan i sin hand. I samband med det föredrag, hvari jag för 



