SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I 908. H. 3 4. 



Om ekorrens skadegörelse. 



Då i januarihäftet för i år förekomma tvänne väl skrifna uppsatser 

 »Ekorren som skadedjur å tall» och »Ekorrens skadegörelse», vill jag med 

 någ ' rader påpeka ännu mera ofog som denne lille rödrock åstadkommer. 



Här i södra Kalmar län har i år ej varit några stora mängder af tall- 

 kott, men skörden hade ej ändå varit att förakta, hälst i den vidsträckta 

 ska >rden och på öarna. Men straxt efter midsommartiden började ekorrens 

 härjningar af kotten så att den var helt och hållet förs'örd, då frukten började 

 att mogna i trädgårdarna, hvarför han förlade sin verksamhet dit, och sedan 

 frukten var bärgad, fick nötter och ollon kännas vid honom. 



Det är en oerhörd skada, att all själfsådd i våra så ofta i Småland före- 

 kommande glesa skogsbestånd äfventyras år efter år. Millioner frö kunde 

 blifva plantor af i stället för att smälta i ekorrens mage. 



Under goda kottar har jag vid flera tillfällen öppnat magen på skjutna 

 ekorrar och funnit den alltid full af skogsfrö, och ekorremagarna rymma 

 många 1 oo-tal frön. 



I början af denna vinter har jag allt mer än en gång tänkt att det skulle 

 blifva en betydlig reducering af ekorrar på grund af brist på näring, då skogs- 

 öet var uppätet så tidigt på hösten; men den lille slyngeln är ej rådlös. 

 . dagligdags ses han än i en nyponbuske, än i en enbärsbuske, än i ett ask- 

 u'äd för att förtära dess frö m. m. Lägger man härtill de förråd af nötter 

 ucl. ollon, som han plägar magasinera under hösten, så blifver nog ej hans 

 matsedel så litet varierande, om ock älsklingsrätten skogsfröet skulle saknas. 



För 3 år sedan, då det fanns mängder af grankott, hade äfven under- 

 tecknad ett skogsbestånd på cirka en hektar, hvarå växte en storslagen gran- 

 kottskörd. Jag gick i början af november månad och beundrade allt detta 

 guld, som skimrade i grantopparna, men då jag i slutet af månaden hade 

 ärende i skogen, häpnade jag öfver ett så litet djurs arbetsförmåga, ty fjällen 

 af dessa 1 oo-tals hektoliter grankott lågo då på marken. 



Tallkottåret 1906 härjades skogsfröet ofantligt af ekorren, men det var 

 då sådan mängd kött, så han rådde ej på alltsammans. Det egendomligaste 

 var då, att där skogshuggare fällde den ena dagen och ej plockade af kotten, 

 var den andra dagen kotten förstörd af ekorren; hur tidigt de än andra dagens 

 morgon kommo till skogen. Det kloka djuret fann det således mera bekvämt 

 att klänga kotten på marken än i trädtopparna. 



Vid kalafverkningar har jag lämnat fröträd för återväxten, men alldeles 

 misslyckats, emedan ekorren afätit alla kottar å fröträden; i stället har jag 

 måst plantera. 



För ett 1 o-tal år tillbaka var det något stämningsfullt och högtidligt att 

 någon gång på en skogspromenad träffa på ett så muntert och kvickt djur 



