SKOGSVÅRDSFÖRENINnENS TIDSKRIFT I 908, H. 5 6. 



Skogsbruk som affär. 



Af Tor Jonson. 



Man torde med skäl kunna påstå, att en fordran på större affärs 

 mässighet allt mer gör sig gällande såväl inom den enskildes som i 

 synnerhet statens skogsförvaltning och litet hvar erkänner nog det berätti- 

 gade i denna fordran. Gäller det emellertid att i praktiken utföra, hvad 

 som sålunda anses nödigt, finner man ofta, att meningarna äro synner- 

 ligen olika angående de mått och steg, som skola föra till målet. 



Och det är ej endast i småsaker, som meningsskiljaktighet finnes, 

 utan äfven angående de stora hufvudprinciperna, som skola bilda så 

 att säga grundvalen för affärens skötsel. Det torde därför kunna vara 

 af ett visst intresse, att här försöka framlägga en del faktorer, som in- 

 verka på den affärsmässiga skötseln af våra skogar. 



Vi finna då först en del omständigheter, som inverka hindrande 

 på den rena affärsmässigheten, hvilket bäst framgår, om vi försöka klar- 

 göra skogsbrukets ändamål. Jag skulle vilja definiera detta så: vi måste 

 söka afvinna det för skogsbruk använda kapitalet största möjliga grad 

 af nytta. Med flit säger jag icke afkastning, ty denna kan i allmänhet 

 mätas i penningar, under det skogen allmänt erkännes medföra äfven 

 annan nytta t. ex. reglerande af nederbörd och vattenflöde, skydd för 

 högre kultur mot frostländighet och fjällvindar m. m., hvars värde ej 

 gärna kan uppskattas direkt. Till följd häraf kan det ju lätt inträffa, att 

 hvad som är nytta (vinst) för t. ex. skogsägaren, kan vara skada för 

 ett flertal andra, hvarför det mången gång kan vara svårt att afgöra, 

 hvad som menas med största nyttan. 



Det finnes således andra än skogens ägare, som ha en viss rätt att 

 draga nytta af skogsbruket, men äfven där sådana omständigheter ej 

 förefinnas, torde man nog vara tvungen att fatta ordet ägare i vidsträckt 

 bemärkelse eller liktydigt med hvar och en, som i artären insatt kapital, 

 således äfven ägarna till det lefvande kapitalet eller arbetskraften. Deras 

 nytta af affären utgår ju vanligen genast i form af arbetslön, men lika 

 väl som det kan vara förlustbringande för en kapitalist, om den affär 

 upphör, där han insatt sitt kapital, hvilket han visserligen kanske åter- 



SkogsvHrdsfbremngens Tidskri/t 190S. | 6 



