252 TOR JONSON. 



och annat lokalt fall måste vi nog, hvad vårt land beträffar, besvara 

 denna fråga med ja, men huru den i det stora hela skall besvaras, är 

 jag ej mannen att döma, äfven om min åsikt pekar åt ett nej. Jag 

 vill därför öfverlämna åt vår riksdag och andra erfarna män, att besvara 

 denna för statens skogsskötsel viktiga fråga. 



Äfven om det skulle bli fastställdt, att en sådan uppoffring vore berät- 

 tigad, är dock en mätare å dess storlek nödvändig, hvilken mätare vi aldrig 

 kunna uppnå genom afkastningens beräknande efter arimetiskt medeltal 

 utan endast efter de grunder tab. II, III: C och III: D angifva. Har man då 

 bestämt sig för en viss räntefot (eventuellt lägre än låneräntan) gäller det att 

 ständigt fasthålla som mål uppnåendet af denna räntabilitet, äfven om någon 

 gång lokala förhållanden (t. ex. skyddsskogar) kunna tvinga till den- 

 sammas frångående. Fordran blir alltså: ränta efter den antagna pro- 

 centen å alla omkostnader samt å det kända (betalda) markvärdet. På 

 de skogar, där markvärdet ej är kändt, måste vi ju i första hand för- 

 ränta omkostnaderna. Sedan skulle man kunna fastställa ett mark- 

 värde ur medelpris, eller beräkna hushållsvärdet efter den vanliga affärs- 

 procenten, h varefter vi sedan ha att eftersträfva det sålunda bestämda 

 markvärdets förräntning efter vår (eventuellt lägre) skogliga räntefot. 



Dessa principer måste ju den enskilde skogsägaren strängt hålla fast 

 vid, och skulle det säkerligen leda till ofantligt mycket större målmed- 

 vetenhet äfven vid statens skogshushållning, om en sådan hufvudprincip 

 fastsloges. 



Om vi nu återgå till vårt exempel, kanske någon frågar med ett 

 visst bekymmer: är det då omöjligt att med vinst producera grofskog? 

 I hufvudsak kan det då anses fastställdt att producerandet af grof skog 

 genom kulturbestånd, hvilka blott liksom i vårt exempel ge afkastning 

 vid sin slutafverkning, endast undantagsvis lönar sig. Ett hjälpmedel 

 för sådan produktion heter naturlig föryngring, och det andra heter för- 

 afverkning (gallring). Kan jag således använda en afverkningsform, 

 som onödiggör kultur, är redan mycket vunnet, men ännu mer om man ur 

 skogen vid relativt unga år kan uttaga en del virke med ekonomisk 

 vinst. Detta uttagande har det dubbla ändamålet, att dels genom 

 bättre utrymme gynna tillväxten hos de kvarvarande träden, dels att i 

 tid göra afbetalning på omkostnaderna. Därmed är det också klart, hvilka 

 träd som böra i första hand tagas, nämligen dels sådana, som ha rela- 

 tivt liten tillväxt, dels ock sådana hvilkas borttagande gynnar andra träds 

 tillväxt, samt slutligen sådana som redan gifva god nettobehållning. 



