SKOGSVÄRDSFÖRENINOENS TIDSKRIFT I908. H. 5 6. 



Om en bladminerande skadeinsekt. 



Ekbladmineraren (Orchestes quercus L.) 

 Af Eric Mjöberg. 



Denna lilla snytbagge, som på svenska fastlandet ej tycks förekomma 

 norr om Västergötland och på sina ställen är rätt allmän uti det syd- 

 liga Sverige, synes i allmänhet icke uppträda som en mera i ögonen 

 fallande skadeinsekt. På en del orter har man nog försport klagan öfver 

 att ekbladen i alltför stor utsträckning, särskildt i spetsarna, gulnat och 

 vissnat och att tillföljd häraf förut ståtliga och vackert grönskande ekar 

 på kort tid antagit ett sjukligt, gulaktigt utseende. Att verkligen i många 

 fall ekbladmineraren härtill varit orsak är otvifvelaktigt; detta har jag 

 själf varit i tillfälle att öfvertyga mig om på en del ställen uti Väster- 

 götland och mellersta Halland. Dock torde i de flesta fall den mesta 

 skulden härtill få tillskrifvas, ej ekbladmineraren, utan snarare gröna ek- 

 vecklaren (Tortrix viridana) . Dessa båda insekter få afgjordt anses höra 

 till ekens farligaste fiender. Till dem sällar sig förutom många andra 

 under vissa år den så sorgligt ryktbara frostfjäriln, med den följd att 

 ekarna under en viss tid af försommaren stå alldeles aflöfvade och kala. 

 Ett dylikt för ekarna svårt år var 1902, då jag var ögonvittne till huru 

 som på Öland Halltorps vackra, kraftiga ekskogar på blott några vec- 

 kors tid totalt kalåtos på sitt löfverk. Här var det i alldeles öfvervä- 

 gande grad frostfjäriln, som åstadkom härjningen, hvilken för öfrigt om- 

 fattade så godt som alla trädslag, ja, t. o. m. sträckte sig till enbuskarna, 

 hvilka stodo insvepta i slöjor af larvernas spinntrådar. 



Som bladminerare betecknar man som bekant de insekter, hvilka 

 som larver ha för vana att minera blad, d. v. s. utgräfva gångar uti det 

 gröna saftiga bladköttet, af hvilket de jämväl lifnära sig. De båda öfver- 

 hudslagren lämnas däremot alldeles orörda. I hufvudsak tillhöra blad- 

 minerarna flugorna, skalbaggarna och småfjärilarna och äro till antalet 

 ej ringa. Någon nämnvärd skada kunna de knappast sägas göra, så 

 länge de hålla sig till de vilda, örtartade växterna (t. ex. blåsippa, kard- 

 borre m. fl.), riktar sig däremot deras angrepp på träden eller i allmän- 



Skogsvärds/breningens Tidskri/t, jgoS. 



