258 



ERIC MJÖBERG. 



het på prydnads- och ekonomiväxterna, kunna de åstadkomma rätt myc- 

 ken skada och förtret. Angreppet yttrar sig vanligen i form af blekare 

 gångar på den eljest friska, gröna bladskifvan; stundom är hela blad- 

 skifvan minerad och vissnar inom kort ned, stundom genomsättes den 

 af tätt ställda gångar i olika riktningar, än är det blott själfva blad- 

 spetsen, än ett parti vid medelnerven o. s. v., som är angripet. Van- 

 ligen gå larverna som fullväxta ned i jorden, där de undergå sina 

 förvandlingar. En del, särskildt de minerande skalbaggarnas larver, 

 stanna i regeln kvar mellan bladets öfverhudslager och förpuppa sig där. 

 Hvad de minerande flugorna och fjärilarna beträffar, återstår ännu myc- 

 ket att utröna angående de olika arternas lefnadssätt och utveckling, 

 skada o. s. v. De minerande skalbaggarna, som merendels tillhöra släk- 

 tet Orchestes bland snytbaggarnas stora artrika grupp, äro något bättre 



Fig. 2. 

 Puppa. 



Fig. 3. Ekbladmineraren 

 (Orchestes querctis L). 



kända, ehuru äfven här en del arters angrepp och närmare lefnadsför- 

 hållanden ej med önskvärd noggrannhet äro studerade. 



Mycket tidigt finna vi att de bladminerande snytbaggarna tilldragit 

 sig människans uppmärksamhet. Redan Schwammerdam har uti sitt 

 stora verk, Biblia Naturae 1738, omnämnt de första utvecklingsstadierna 

 af en på sälg lefvande snytbagge, antagl. Orchestes saliceti. Afven De 

 Geer vet att berätta, huru som ekbladen angripas af en snytbagge. An- 

 tagligen är det just ekbladmineraren som åsyftas. 



På Öland är ekbladmineraren iakttagen ehuru ej allmänt. Vanlig 

 är han däremot på Gottland, där han särskildt i vissa trakter är till 

 ytterlighet ymnig. 



Ett osökt tillfälle att studera en härjning af ekbladmineraren hade 

 jag under min vistelse på Gottska Sandön sommaren 1906. På denna 

 så egenartade ö finnas i det inre spridda, ofta rätt stora löfskogsdungar. 

 Här växer eken rätt allmänt och har att döma af de tjocka stam- 



