2 8o NILS SYLVEN. 



För att få reda på radietillväxten tog jag borrprof nedtill å såväl 

 moderstammen som de 4 kraftigaste grenstammarna. Borrspånet från 

 moderstammen utvisade för de sista 45 åren en radietillväxt af 69 mm. 

 För de olika 5-årsperioderna 1862 — 66, 67 — 71, — — 1902 — 1906 ut- 

 gjorde radietillväxten respektive 22,5, 17 (den sista årsringen då ännu 4 

 mm.!), 2,5, 2,5, 3,5, 4, 6, 6, 5 mm. Under de sista 35 åren har alltså 

 moderstammens årstillväxt varit i högsta grad nedsatt. Denna plötsligt 

 inträdande nedsättning i tilllväxten låter en förmoda, att trädet blåst 

 omkull för omkring 35 år sedan eller något tidigare. Borrspånet 

 från den första grenstammens nedre del visade från centrum och ut till 

 barken c:a 45 årsringar (de innersta dock omöjliga att fullt tydligt 

 urskilja) och mätte härvid c:a 45 mm. i längd (radietillväxten under 

 de sista 45 åren utgjorde alltså c:a 45 mm.!) För de olika 5-års- 

 perioderna uppgick radietillväxten till respektive 5, 3,5, 6, 5,5, 8, 9, 4, 3 

 och 3 mm. Grenstammen n:r 2 visade ä ett nedtill taget borrspån 

 äfvenledes c:a 45 årsringar; radietillväxten utgjorde härvid c:a 53 

 mm., fördelad på de 8 sista 5-årsperioderna respektive 3, 3, 3, 10 

 (0,7+0,5+0,8+2,5+5,5), 16, 7, 5, 6 mm. Borrspånet från grenstam- 

 men n:r 4 visade c:a 40 årsringar och radietillväxten utgjorde här c:a 45 

 mm. eller fördelad pä de 8 sista 5-årsperioderna respektive 5, 4, 4, 8, 

 8,5 7,5, 4, 4 mm. Borrspånet från grenstammen n:r 5 slutligen visade 

 c:a 37 årsringar med en radietillväxt för de sista 35 åren af c:a 40 mm. 

 eller tillväxten fördelad på de 7 sista 5-årsperioderna respektive 6,5 12, 

 io i 3. 3.5, 2 ,5, 2 >5 mm. Tiden för grenarnas — grenstammarnas ökade 

 och starkaste tillväxt synes ju lätt förklarlig, om, som nämndt, tiden för 

 moderstammens kullblåsande sättes till för omkring 35 år sedan; gre- 

 narnas ökade tillväxt har ju helt naturligt inträdt först ett antal år efter 

 kullblåsningskatastrofen. 



Dylika vackra exempel på kullblåsta granar hvilkas grenar antagit 

 trädform torde vara tämligen sällsynta i vårt land. 1 Man må därför 



1 Uppgifter om svenska fynd af granar med stamlika grenar årerfinnas i denDa tid- 

 skrift för år 1904, sid. 470 — 72, där J. Hulting omnämner och beskrifver en »Omkull- 

 lallen gran med (6) grenar, som antagit trädform», samt i samma tidskrift för år 1906, sid. 

 114, en kortfattad notis med titel »Grangrenar med stamform», hvari omtalas, hurusom »en 

 granstam böjts ned mot jorden, hvarefter tre grenar växt uppåt och antagit stamform». — 

 [ den utländska litteraturen föreligga här och där uppgifter om granar med stamlika grenar, 

 så exempelvis hos Schiibeler, »Die Pflanzemvelt Norwegens , Christiania 1875, sid. 166, 

 äfvensom i hans arbete »Norges Vsextrige», Christiania 1886, sid 418 — 422, hos Schröter, 

 »Ueber die Vielgestaltigkeit der Fichte», Vierteljahrsschrift der Naturforsch. Gesellschaft in 

 Zurich, 1898, sid. 221 — 22, hos Conwentz, »Bemerkenswerte Fichtenbestande, vornehmlich 

 im nordwestlichen Deutschland», »Aus der Natur», I Jahrg., Heft. 17, 18, Stuttgart 1905, 

 samt hos Kirchner, Loew, Schröter: »Die Coniferen und Gnetaceen Mitteleuropas», 

 Stuttgart 1906, sid. 119. 



