• ÅR 1908, ETT JAKTVÅRDENS SEKELMINNE. 285 



I afseende på jakten på nyttigt vildt skilde man emellan stora och 

 lilla jakten. Till stora jakten räknades älg, kronhjort, dof hjort, rådjur, 

 vildren och svan. Lilla jakten omfattade annat nyttigt vildt, såsom tjä- 

 der, orre, järpe, rapphöna, snöripa och gräsand, hvilka samtliga voro 

 fridlysta, samt i öfrigt all annan skogs-, sträck- och sjöfågel, som var 

 användbar till föda, äfvensom hare. 



Fridlysningstiden räknades från i augusti till och med 15 mars. 

 Gräsänderna fingo skjutas från och med 1 juli. I yttre skärgården, 

 hvarest skatt för skytte erlades, fick all sjöfågel jagas utan afseende å 

 tiden. En sparsam äggning i de egentliga s. k. hafsfåglarnas bon var ock 

 tillåten, men blott husvärdarna själfva fingo utsätta holkar för detta ändamål. 



Älg, hjort och rådjur voro fridlysta under 10 års tid; rapphönsen 

 fingo jagas endast under tiden 1 augusti — 1 november. 



Konungens rätt att hvilken årstid som helst erhålla vildt för sin hof- 

 hållning, som redan år 1799 upphört att gälla, stadfästades vidare nu 



Rofdjur fingo jagas alla årstider, men det var ej tillåtet att vid jakt 

 å dem använda annan hund än harhund. 



I tillåten tid voro alla sätt att fånga eller döda fridlyst vildt lofgifna, 

 dock icke gillrade skjutgevär och, utom Norrland, stockfällor, ej heller 

 fingo älgar dödas vid skidlöpande. I förbjuden tid var det ej tillåtet att 

 utsätta giller under förevändning att fånga rofdjur eller sådana djur och 

 fåglar, som voro tillåtna. Kattor fingo saklöst dödas i skog och hagar, 

 då det visade sig, att de gjorde skada å fågelägg och ungar. 



Som rofdjuren, varg, björn, lo, ja äfven järf, vid denna tid före- 

 kommo i stort antal, till och med i de sydligare provinserna, var det 

 naturligt, att man åt deras efterhållande skulle ägna den allra största 

 uppmärksamhet. Det fanns därför i jaktstadgan ett vidlyftigt kapitel om 

 »huru rofdjur dödas mage». 



I synnerhet innehåller stadgan förhållningsorder för jägeristaten med 

 hänsyn till jaktutöfningen. Vid denna tid bestod jägeristatens bestyr 

 nästan uteslutande uti att hålla de stora rofdjuren i schack. Så hade 

 ordinarie jägeribetjänt skyldighet att, förutom skallgång, årligen göra sex 

 rofdjursskott utan belöning af skottpenningar. Hade jägeribetjänt pen- 

 ningaflöning, men ej kunde förete bevis för, att han fullgjort sina skott, 

 innehölls vid lönens utbetalande ett belopp motsvarande bristen. Ägde 

 han blott boställe, ersattes bristen af hans andra tillgångar. Sådana me- 

 del tillföllo den allmänna jaktkassan. Beräkningsgrunden i afseende å 

 rofdjursskotten tedde sig sålunda: björn: \z skott, varg: 6, lo: 9, filfras 

 eller järf: 3, räf: 1, mård: '/ 2 , hiller: l ./ u utter: 1 / 2 , lekatt: r /»> säl: Vi* 

 örn: 1, uf: I / 4 , uggla: x /.t> no ^ : V.,, glada: ' s och falk: '/s- Hvarje helt 

 skott motsvarade 1 2 skilling. 



