286 C. A. HOLLGREN. 



Sköt jägeribetjent mer än hvad som ålåg honom, finge han godt- 

 görelse enligt ofvanstående beräkning. Minskades rofdjuren så, att han 

 ej kunde fullgöra sin skottskyldighet, berodde det på öfverhofjägmästaren 

 om befrielse från att utgöra skotten kunde lämnas honom. 



Jägeribetjänt på stat var dessutom förpliktad att till roffåglars fån- 

 gande hålla antingen hökbur eller stötnät. Buren skulle vara ställd med 

 lefvande bete en månad om våren, så snart hökar började visa sig, och 

 en månad om hösten, då ungarna blifvit flygfärdiga, dock endast om 

 dagen. Nätet skulle likaledes vara ställdt med lefvande bete tvenne må- 

 nader af året, men hela dygnet igenom, den ena månaden, räknad från 

 såningstiden om våren, den andra om vintern. Vid hvarje jägarboställe, 

 där det lät sig göra, och enligt öfverhofjägmästarens bepröfvande kunde 

 finnas nödigt, skulle antingen varg- eller räfgrop inrättas, hvartill bygg- 

 nadshjälp skulle erhållas med 5 riksdaler. Fanns ej lämpligt ställe på 

 boställets mark eller å närbelägen af kronan disponerad mark, ålåg det 

 bevakaren att å enskild mark söka utverka tillstånd till anbringande af 

 fångstredskap af anförda slag. Jägeribetjänten hade därjämte att be- 

 hörigen sköta saxen och att riktigt förfärdiga gropen, underhålla den 

 samt vid vårens ankomst försvarligen täcka den. Sex månader efter 

 denna stadgas ikraftträdande skulle hökburarna och stötnäten vara i be- 

 hörigt skick, varg- och räfgropen efter ett år. Öfverjägmästaren hade 

 att hvar och en i sin ort öfvervaka, att dessa bestämmelser iakttogos. 

 Där varg- eller räfsax antogos till bruk, skulle de inom sex månader 

 vara inköpta och anses tillhöra boställets inventarier. 



I afseende pä vargskallen innehåller stadgan följande. 



»Som erfarenheten visat, att till rofdjurs, i synnerhet vargars utödande, 

 närmast bidrager, att skallgång vintertid på behörigen inrättade och vår- 

 dade luder- eller jaktplatser anställes, så vill Kungl. Maj:t i nåder här- 

 med förklara att, därest dess trogne undersåtar åtogo sig den afgift — 

 2 skilling om året för helt mantal och af mindre mantal i förhållande 

 till deras storlek — som denna stadga omförmäler, de icke med kostnad 

 till annat eller flera sätt att fördrifva och döda rofdjur mage betungas, 

 atom hvad anginge jakttygs upprättande i denna förordning är stadgadt; 

 och må ej jordägare vara förment att å bar mark, inom egna ägor, skall 

 anställa; men ej kan någon till deltagande i detta skall förpliktas, eller 

 mark mot ägarens vilja därtill upplåtas, äfvensom länets jakttyg ej där- 

 vid får nyttjas, eller jägeribetjäningen anses förbunden med dess biträde 

 tillhandagå. Finnas rofdjur på ö, halfö eller holme, då må allmänt skall 

 sommartid därstädes anställas, om den, hvilken inseendet öfver jakten 

 äger, finner det lämpligt. 1 



1 Det skall, som användes på varg, var s. k. slutet drefskall. Det anordnades så, att 

 i den trakt, där vargar plägade uppehålla sig, upphöggs en skallgata till 3 ä 3,5 meters bredd 



