288 C. A. HOLLGREN. 



jägmästaren skulle också se till att jaktplatserna inhöggos utan onödig 

 skogsspillan. De träd, som fälldes vid upphuggning af platsens yttre 

 linjer eller vid den så kallade skallgatan af högst fem alnars bredd, skulle 

 af arbetsfolket ordentligen tillhuggas och hopläggas samt finge af dem, 

 som marken innehade, antingen före luderplatsens betning eller efter 

 jakten borttagas. Försloge ej jaktkassans tillgångar till dylika utgifter, 

 skulle arbetena med jaktplatsens inhuggning, jakttygens flyttning, ned- 

 resning och skötsel verkställas på bekostnad af invånarna i det fögderi, 

 hvarest jaktplatsen vore belägen; hvarvid hemmanstalet skulle utgöra 

 grunden vid fördelningen af den kostnad, som fölle på jakttygens inrät- 

 tande m. m., men skulle präst å prästgård och klockare å klockarbol, 

 där de själfva bodde, vara befriade från dessa umgälder. 



När så jakttygen förfärdigats och jaktplatsen inhuggits, stod det 

 kreatursägare öppet att innan slutet af september månad hos öfverjäg- 

 mästaren begära skallgång, därest rofdjur bevisligen rifvit kreatur eller 

 visat sig i nejden. Var det flera inom länet, som begärt skallgång, men 

 från så spridda orter, att ej alla kunde blifva hulpna, tillkom det öfver- 

 jägmästaren att till afjagning välja platser i de orter, där de flesta rof- 

 djuren visat sig, hvarom denne hade att göra sig underrättad dels ge- 

 nom egen spaning, dels genom jägeribetjäntes rapporter och andra tro- 

 värdiges berättelse. Den, hvilkens ansökan icke blifvit beviljad, ägde 

 att, om han därtill funne sig befogad, nästa år förnya densamma eller 

 ock anföra klagomål hos länsstyrelsen, som, ifall öfverjägmästaren felat, 

 hade att sådant påföljande året rätta. Icke dess mindre skulle det antal 

 skall hållas, som öfverjägmästaren ansåg nödigt. 



Sedan öfverjägmästaren utsett jaktplatsen för året, hade han att ge- 

 nast därom rapportera till öfverhofjägmästaren och Konungens befall- 

 ningshafvande. Hos sistnämnda myndighet skulle han begära skyndsam 

 order till kronobetjänte att vid öfverjägmästarens påfordran förskaffa 

 dragare och fordon till jakttygens flyttning, nedrisning, upptagande och 

 skötsel samt att till afsyningen uppbåda det manskap, som kronobetjä- 

 ningen utsett till biträde och uti föregången kungörelse därom förständigat. 



Under det jaktplats vore i bruk, fick ingen den vintern därstädes 

 fälla skog eller nyttja körväg. Ej heller finge döda kreatur utläggas 

 inom tre mils afstånd därifrån och icke jakt på en fjärdedels mils af- 

 stånd anställas. Öfverjägmästaren ålåg det dessutom att i kyrkorna på 

 3 mils afstånd från jaktplatsen låta kungöra, när jaktplatsen skulle brukas. 



Bland det till skallgång uppbådade manskapet hade öfverjägmästaren 

 att utse visst antal skallfogdar, kända för drift och pålitlighet, hvilka, 

 sedan de af kronobetjäningen sammankallats, skulle af öfverjägmästaren 

 undervisas, huru vid skallen borde förfaras. På samma sätt skulle äfven 



