ÅR 1908, ETT JAKTVÅRDENS SEKELMIN 1 289 



jägeribetjäningen af öfverjägmästaren årligen i september månad öfvas. 

 lifter det första snöfallet hade jägeribetjänte eller, där sådana ej funnes, 

 andra till jakten utsedde personer, att hvardera en vecka bevaka och 

 sköta den jaktplats, som skulle nyttjas. Då rofdjur befunnes hafva be- 

 sökt platsen, ägde de att genast därom rapportera till öfverjägmästaren 

 eller den, som förde befäl öfver jakten, hvilken därefter hade att om- 

 besörja jakttygens nedrisning och jaktens skötsel i öfrigt. När öfverjäg- 

 mästaren sedan ansåg jakten böra afdrifvas, anhöll han hos vederbörande 

 kronobetjänt om skallfolkets sammankallande. 



Alla de till skall sammankallade, som kreatur ägde, hade skyldig 

 het infinna sig, med undantag af präst och klockare samt inhyses kvinna. 

 Ej flera än sexhundra man borde uppbådas till hvarje skall af i orten 

 bosatt folk, en från hvart matlag, och hvarannan torpare från sätesgård, 

 hvar och en skulle vara försedd med jaktspjut, yxa eller påk. Skjutgevär 

 finge ej begagnas af andra än af dem, som befälhafvaren öfver jakten 

 utsåg. Med kula eller lod fick ej skjutas på varg. Skott finge ej lossas 

 å jakttygets armar utan öfverjägmästarens uttryckliga tillstånd. Under 

 pågående afjagning finge ej andra rofdjur skjutas än de, för hvilka skall 

 anställts. Öfverjägmästaren och jägeribetjäningen hade att vara tillstädes 

 vid jaktplatsen något förr än den tillkallade allmogen. När skallfolket 

 infunnit sig, uppställdes och uppräknades det af kronobetjäningen, 

 hvarefter folket mottogs af jägeribetjäningen och anvisades till behöriga 

 ställen. En kronobetjänt och tvenne fjärdingsman skulle ovillkorligen 

 vara närvarande. Sedan folket blifvit uppställdt, skulle dessa på de plat- 

 ser, som öfverjägmästaren anvisat, se till att ordning och tystnad iakt- 

 toges bland skallfolket. 



Utöfver den till skallgång utsatta dag behöfde ej skallfolket uppe- 

 hållas, och denna dag ej längre än till mörkret inträdt. 



Skinnen af de vid jakten fällda djuren tillföllo befälhafvande öfver- 

 jägmästaren, men denne hade att på egen bekostnad ombesörja jakt- 

 platsens betning. 



Vid början af hvarje år hade öfverjägmästaren att till öfverhofjäg- 

 mästaren lämna uppgift om de rofdjur, som jägeribetjänte nästföregående 

 år fångat eller skjutit. Men han skulle, äfven på grund af deras med 

 sysslan åtföljande skyldighet, redogöra för de rofdjur, som andra fångat 

 och skjutit och för hvilka skottpengar erlagts liksom för dem, som dö- 

 dats vid allmänna skall. 



I de län, där öfverjägmästare ej funnes, hade Konungens befallnings 

 hafvande att lämna öfverhofjägmästaren samma underrättelse efter därom 

 af jägeribetjänte erhållna rapporter eller, om sådana ej funnes anställda, 



Skogszxlrds/öreningcns Tidskri/t tgoS. 1 9 



