2QO C. A. HOLLGREN. 



från skallfogdarna eller andra, som särskildt blifvit förordnade att om- 

 besörja skallgång i orterna. 



Sedan detta skett, hade öfverhofjägmästaren att till Kungl. Maj:t 

 aflåta uppgift å samtliga de rofdjur, som under året dödats i riket. 



I artikeln 5 af stadgan behandlas, huru uppsikten öfver jakten skulle 

 handhafvas samt om det ansvar och de böter, som drabbade öfverträda- 

 ren af stadgan. Öfverhofjägmästaren, samtliga Konungens befallnings- 

 hafvande i orterna samt ståthållarna å Kungl. Maj:ts lustslott i afseende 

 å de ägor, som hörde under dem, tillkom det att öfvervaka denna stad- 

 gas efterlefnad. 



Dödade till jägeristaten hörande person högdjur å kronans parker, 

 miste de tjänst och boställe, utan fardag, och botade hälften af trettio- 

 tre riksdaler och sexton skilling. 



Hvad som särskildt utmärker denna stadga var, att honan af fåglar, 

 dödad i bo, medförde dubbel plikt mot eljest. 



I afseende å lös jakthund stadgades, att, om sådan anträffades på 

 kronopark eller annan likartad mark, skulle ägaren tillsägas hafva ho- 

 nom kopplad. Skedde det andra gången, var hunden förverkad. Hund, 

 som löpte lös på enskild mark, där villebråd fanns, hade markens ägare 

 rätt att upptaga. Han hade dock skyldighet att mot en löseskilling af 

 1 krona första gången och 2 kronor andra gången återlämna hunden till 

 ägaren. Visade hunden sig där vidare, var han förverkad. 



Dödades högdjur under förbjuden tid, vore böterna 16 riksdaler 

 32 skilling — till jägeristaten hörande personer botade dubbelt. Gällde 

 det under förbjuden tid dödade till lilla jakten hörande djur, botades 

 5 riksdaler - - jägeristatens personal dubbelt. Förföljdes högdjur och 

 fridlysta fåglar i förbjuden tid utan att skadas, botades till hälften mot 

 ofvanstående. 



Den, som förbröt sig genom oloflig jakt, var alltid skyldig att, utom 

 böterna, ersätta det dödade eller fångade djurets värde till jordens inne- 

 hafvare. Gällde ersättningen kronan, tillföll ersättningen jaktkassan. 



I öfrigt innehöll stadgan olika straff i fråga om rofdjursjakten vid 

 skallgång, för den, som medelst skidlöpande dödade älg, och för den, 

 som utsatte gillrade skjutgevär, för den, som otillbörligt bemötte befälet 

 och betjänte vid jägeristaten, för den, som under förbjuden tid salubjöd 

 vildt, för de af jägeribetjäningen, som ej hade hökburar, stötnät samt 

 varg- och rofgropar iordningställda o. s. v. 



Medgifvet var dessutom för enskild person att hos domstolen begära 

 särskildt vitesförbud för sina ägor. 



Förmådde ej den brottslige gälda de honom ådömda böterna, skulle 

 de enligt allmänna lagens föreskrift förvandlas till fängelse vid vatten 



