SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I 0,08, H. 5 — 6. 



Ytterligare några reflektioner med anledning af 

 riksdagens skrifvelse om länsallmänningars 



bildande. 



Hufvudändamålet med min uppsats i häftet XII af denna tidskrifts se- 

 naste årgång — »Några reflexioner med anledning af riksdagens skrifvelse 

 angående länsallmänningars bildande» — har jag vunnit, nämligen att utta- 

 landen från dem, som stå frågan nära, kommit till synes och att en hälso- 

 sam, begreppen klarande diskussion kommit till stånd. 



»De oriktiga uppfattningar», länsjägmästaren i Värmlands län i en upp- 

 sats i häftet II af tidskriften för innevarande år funnit utgöra grundvalen till 

 mitt opus, torde emellertid behöfva något litet ytterligare skärskådas. 



Angående den första satsen, nämligen: »att någon skogsvårdsstyrelse för 

 närvarande skulle hafva för stora inkomster», har ofvannämnde författare 

 framställt en (se sid. i 1 2 i nämnda häfte) teori — förresten synnerligen till- 

 talande — hvilken går ut på, att öfverskott å skogsvårdsmedel ingalunda 

 kunna tänkas uppstå inom de skogrika länen, åtminstone ej på länge. Sam- 

 tidigt söker han förklara den besvärande omständigheten, att motsatsen visat 

 sig i praktiken, i det att betydliga belopp fonderats i banker. Detta skulle 

 bero därpå, att hela apparaten med skogsvårdsstyrelser ännu befinner sig så 

 att säga på ett försöksstadium, därvid försiktigheten bjuder att göra inskränk- 

 ningar. Frågan skulle därför också vara för tidigt väckt. 



Denna uppfattning framhäfves äfven af öfverjägmästaren i Skellefteå 

 distrikt, friherre T. Hermelin, som i samma tidskrifts häfte tagit till orda i 

 denna fråga och hvars inlägg i väsentliga punkter öfverensstämmer med 

 Arvid Nilssons. 



I förbigående torde det faktum kunna fastslås, att de flesta äro ense 

 om, att ändringar, tillägg och förtydliganden äro behöfliga i vår nya skogs- 

 lag. I hvilken riktning dessa böra ske, skall denna »försöksperiod» alltså 

 lägga i dagen. Tidpunkten åter, då frågor härom böra väckas, torde vara 

 svår att bestämma. Men då riksdagen ansett tiden mogen att redan nu be- 

 handla en af de frågor, som under denna period framkastats, få vi väl söka 

 finna oss däri samt göra hvad som göras kan för att få frågan på rätt bog 

 och föra den till den bästa lösningen. 



Äfven om jag med vissa modifikationer i hufvudsak instämmer i de 

 ärade författarnas ofvan relaterade åsikter, ber jag dock att få framhålla, att 

 det är riksdagens åskådningssätt i frågan om länsallmänningars bildande, jag 

 tagit som utgångspunkt, hvadan de båda författarnas kritik här alltså drabbar 

 riksdagens skrifvelse, icke min. 



Jag har nämligen fäst mig vid samma synpunkter, som riksdagen fram 

 hållit vid motivering af sin skrifvelse: det förhållandet, att inom vissa län 



