294 



GUSTAF E. SVENSON. 



öfverskott af skogsvårdsmedel syntes uppstå och befarades äfven för fram- 

 tiden bildas; att det vore bättre att förvärfva mark härför än att ödsla bort 

 medlen på skogsodlingsföretag, som sedermera på grund af bristande tillsyn 

 och skötsel måhända äfventyrades, eller där förhållandena gjorde, att vid ett 

 försiktigt handhafvande af afverkningarna några bidrag kanske ej hade behöfts. 



Jag har sökt draga konsekvenserna härur. 



Som synes, gäller emellertid riksdagens motivering i denna fråga ej andra 

 län, än dem, som för närvarande hafva öfverskott på medel — de skogrika 

 länen. Men då torde det vara ägnadt att mera allsidigt belysa frågan, om 

 man också något tar i betraktande, hur förhållandena gestalta sig i de skog- 

 fattiga landstingsområdena inom landet. Det rör sig dock här om tillägg i 

 en lag, som med ett par undantag gäller hela landet. 



Erinrar man sig bristen å skogsvårdsmedel inom de skogfattiga delarna 

 af vårt land - - en brist, som på det allvarsammaste hämmar vederbörande 

 skogsvårdsstyrelsers arbete — synes det verkligen ligga bra nära till hands 

 att yrka på, att skogsvårdsmedlen, som äro afsedda till upphjälpande af den 

 enskilda skogsvården och framförallt till uppdragande af skog, där sådant 

 tillförne försummats och där markförhållandena eller det befintliga skogsbe- 

 ståndet omöjliggöra en naturlig föryngring, också i första rummet få komma 

 till denna användning och fördelas efter denna princip, som jag i min förra 

 uppsats redan framhållit. 



Visserligen har det föreskrifvits, att dessa medel skola användas å pro- 

 duktionsorten för motsvarande exportvirke, men, om behofvet där tankes till- 

 fredsställdt med ett mindre belopp, än som influtit, synes ej mitt förslag böra 

 innebära ett så hotfullt »attentat» mot dessa medel, som just riksdagens 

 skrifvelse om länsallmänningars bildande i själfva verket är. Ty i och med 

 denna nya användning af medlen förryckes tydligtvis hela skogslagens le- 

 dande tanke. Och detta i desto högre grad ju mer ohulpna de behöfvande 

 länen samtidigt lämnas. Här borde däremot just vara det lämpliga tillfället 

 att inskrida med hjälp af statsanslag, om sådana allmänningar framdeles 

 skulle komma att anses behöfliga. Det torde för öfrigt kunna sättas i fråga, 

 huruvida ej ändå dessa skogsvårdsmedel i realiteten åtminstone äro att be- 

 trakta som ett slags »exportafgifter», äfven om vid deras användning den 

 inskränkningen vidfogats, att de ej få användas till andra ändamål än den 

 enskilda skogsvårdens upphjälpande. De äro faktiskt lagda på exporten 

 och de ingå till rf<7/ikontoret. 



Att dela ut öfverskottet åt de behöfvande landsändarna torde nog ändå 

 i alla händelser få anses vara ett tillvägagångssätt, mer välbetänkt och över- 

 ensstämmande med skogslagen än att ängsligt spara på det till en oviss 

 framtid. Om ej annat funnes, som talade härför, borde redan den tidsvinst, 

 som man vid en massa trängande skogskultur- och markförbättringsföretag 

 härigenom vunne, vara så beaktansvärd, att enbart det skälet kunde nöjak- 

 tigt motivera en sådan öfverflyttning. 



Likaledes förekommer det mig å andra sidan vara mera sundt och 

 praktiskt, likaväl som lagenligt, att ej handskas så liberalt med medlen, att 

 man för att kunna påvisa, huruledes de behöfvas och finna åtgång, öser ut 

 dem på skogskulturer och markförbättringsåtgärder utan att tillbörligt betona 

 vikten af att de, som undfå hjälp, också visat sig däraf förtjänta, eller att 

 man vid årets början gör ett storartadt anslag till skogsskötselns befrämjande 



