MODERN FORM AF SKOGSSKÖFLING. 305 



äro de, hvilket vid ett närmare granskande af sifferuppgifterna här ofvan 

 tydligen framgår, ytterst sparsamt förekommande och under alla förhållanden 

 visst icke af den omfattning och fara, som författaren låter påskina. Skulle 

 nämligen skogslikviden blifva större, än hvad lagen angående utstämpling af 

 skogen för period medgifver, så måste ju efter verkställd skiftesförrättning 

 ny afverkningsplan upprättas för bestämmande af den utstämpling, som där- 

 efter får äga rum, och då faller tydligen af sig själf, att, om skogen blifvit 

 hårdt anlitad genom likvidträdens uttagande, jordägaren erhåller en motsva 

 rande minskning i de ordinarie utstämplingarna. Att förrättningsmännen, 

 när så ske kan utan åsidosättande af lagens här ofvan angifna tydliga be- 

 stämmelser, söka begränsa likviderna såväl i skog som annat till det minsta 

 möjliga för att underlätta de enskilda jordägarnas bördor, därpå skulle tal- 

 rika exempel kunna anföras. 



Beträffande de värden, som åsättas träden vid ståndskogslikviderna, anser 

 författaren, att de vanligen äro för lågt tilltagna. Denna uppfattning torde 

 dock på grund af tid och förhållanden, under hvilka de bestämmas, sakna 

 all grund. Innan någon delning af marken får äga rum, hafva nämligen 

 intressenterna i skifteslaget, d. v. s. jordägare och ombud, att jämte annat 

 bestämma de dimensioner af träden, som skola ingå i likviden, samt de pri- 

 ser pr träd, efter hvilka likviden skall beräknas, för den händelse den skall 

 utgå i penningar; och förefaller det då mer än underligt, om priserna icke 

 komma att sättas till de lämpligaste sådana, då helt säkert ingen jordägare 

 genom för lågt eller för högt åsatta priser kan tänkas vilja riskera att åsamka 

 sig själf härigenom möjligen uppkommande förlust. Ty i uppgörelsens stund 

 måste det ju finnas bland delägarna i skifteslaget icke blott likvidtagare, 

 utan äfven likvidgifvare, icke blott sådana, som erhålla penningar, utan äfven 

 sådana, som betala dem, för så vidt naturligtvis icke hvarje delägare er- 

 hållit jämnt, hvad på honom ålöper. Och att på förhand hafva sig bekant 

 skogstillgången på sin blifvande, ännu ej ens på kartan uträknade, än mindre 

 på marken bestämda ägolott, och sålunda hafva klart för sig, om man skall 

 komma att stå som gäldenär eller fordringsägare, är helt enkelt omöjligt, 



Upptumningen af ståndskogen kan naturligtvis icke ske förr än efter 

 ägolotternas utstakning på marken och först härefter uträkningen af likvi- 

 den. Genom det sätt, på hvilket i gällande lagar bestämts, att grunderna 

 för skogslikviden — liksom för öfriga likvider — skola uppgöras, torde lag- 

 stiftningen i största möjliga grad hafva förebyggt tillfällen till spekulationer 

 i likvidskogen och därmed förenad vinst för den ene jordägaren på den 

 andres bekostnad. Men tydligt är ju, att man kan tänka sig, att under på- 

 gående skiftesförrättning, efter det priserna blifvit bestämda, dessa komma 

 att i någon mån stiga, liksom också möjligheten af deras nedgående, om- 

 ständigheter, som ju dock äfven med bästa vilja hos skiftesförrättaren att 

 söka åstadkomma rättvisa, äro omöjliga att taga med i beräkningen vid pri- 

 sernas bestämmande. Någon större vinst eller förlust torde under alla för- 

 hållanden ej vara att befara. En ytterligare garanti för, att priserna blifva 

 satta så lämpligt som möjligt, ligger ju också däri, att såväl kronoombud 

 som skogstjänsteman i förut antydda fall skola närvara och föra talan, och 

 får man väl då antaga, att dessa sin plikt likmätigt tillse, att ändamålsenliga 

 bestämmelser härom träffas. På ett synnerligen otillfredsställande sätt synas 

 de i annat fall fullgöra sina åligganden. 



Skogsvårdsförenitigiiis Tidskri/t, igoS. 20 



