MODERN FORM AF SKOGSSKÖFLING. .507 



män. Men har också resultatet blifvit det förespeglade lysande? Nej, helt 

 säkert icke! Ty, äfven om man genom för spekulationen särskildt gynnsamma 

 omständigheter i något enstaka fall skulle kunna tänka sig möjligheten af, 

 att ett litet öfverskott uppstår, sedan utgifterna för densammas genomförande 

 betalts, så blir dock alltid på grund af dessas storlek i själfva verket, som 

 ofvan antydts, slutresultatet icke annat än en ren förlust, och i de allra 

 flesta fall kommer icke ens ett skenbart öfverskott att visa sig. 



Det rörande dessa förhållanden nu anförda må vara nog. Helt säkert 

 skall däraf hvar och en, som opartiskt och med en smula sund eftertanke 

 bedömer hållbarheten af de af författaren uttalade påståendena, med lätt- 

 het komma till insikt om, att inte ett enda af våra lappmarkshemman på 

 den af honom utstakade vägen går sin undergång till mötes, och att sålunda 

 ej heller våra lappmarksskogars väl därigenom äfventyras. 



Under sina fantasier rörande hotande skogssköflingar kommer författaren 

 på sidan om ämnet för sin uppsats in på lappmarkshemmanens inägojord. 

 Äfven här ser han i svart och spårar frön till — ruin. Det synes dock ej 

 hafva varit omsorgen om jordbruket, som kommit honom att yttra sig i denna 

 sak, utan fastmer djup grämelse öfver att kronan gått miste om ett gynn- 

 samt tillfälle att återbörda ett på grund af icke fullgjorda odlingsskyldigheter 

 härför moget kronohemman, något som väl dock ej kan anses vara det med 

 upplåtelsen af ett dylikt hemman afsedda ändamålet. 



Samma obekantskap med gällande skifteslagar, som utmärkt den före- 

 gående delen af artikeln, kommer alltjämt till synes. Beträffande själfva de 

 anförda förhållandena torde därföre endast vara af nöden hänvisa till skiftes- 

 stadgans ioo:de §, däri bestämmes, att hemman, som erhåller väl häfdad 

 jord i stället för vanhäfdad sådan, skall härför betala s. k. vanhäfdslikvid, 

 och att hemman, som erhåller odlingsbar jord i stället för odlad, tilldelas 

 ersättning för samma jords uppodling och begödning samt ersättning för 

 saknad afkastning, till dess iståndssättattandet af jorden kan anses böra 

 vara verkställdt. Att i ett dylikt fall, som det af författaren omnämnda, 

 något ruinerande af det ena eller andra hemmanet kan äga rum, måste 

 alltså vara uteslutet, och är så mycket mindre något sådant tänkbart, som 

 kronoombud alltid vid förrättning, som berör kronohemman, har att föra 

 talan. På ett synnerligen försumligt sätt skulle således detta ombud då 

 tänkas fullgöra sitt uppdrag. 



Till sist några ord till Eder, herr S., personligen. 



Att draga i härnad mot missförhållanden, hvilka genom sina verkningar 

 kunna blifva ödesdigra för vårt land eller er del däraf, måste ju alltid vinna 

 erkännande af alla rättänkande medborgare. Men att genom osanna och 

 förvrängda framställningar af saker och förhållanden samt framkastande af 

 på heder och ära gående grundlösa beskyllningar mot en hel tjänstemanna- 

 kår, i förvissning om att härigenom icke kunna nås af lagens arm, söka 

 erhålla medskyldiga till dem, som bevisligen gjort sig saker till, att miss- 

 förhållanden på angifvet område, skogsvårdens, kunnat existera, detta kan 

 icke annat än hos dem, som drabbats däraf, upptända en rättmätig harm 

 och stämplas som minst sagdt oförsynt och tarfligt. 



Den form af skogssköfiing, den må nu kallas modern eller antik, som 

 i vår nordliga bygd hotat ödelägga våra lappmarksskogar, är, det torde ej 

 vara Eder, herr S., obekant, en helt annan än den af Eder framdragna 



