310 EN FÖRKLARING. 



erkänna det synnerligen förtjänstfulla sätt, hvarpå många skogsägande en- 

 skilda personer och bolag förvalta sina skogar och vet mer än väl att man 

 för att finna en fullt rationell skogsskötsel ofta får vända sig till enskilda 

 skogar, men det måste väl medgifvas, att så många enskilda skogsägare 

 finnas, som i skogen endast se en spekulationsvara, att mina yttranden däraf 

 kunna få en naturlig förklaring. I sistnämnda afseende behöfver jag ju en- 

 dast hänvisa till de mångåriga sträfvanden, som af landets skogsvänner ned- 

 lagts, innan en lag om vården af enskildas skogar kunde komma till stånd. 

 Af hvad ofvan anförts torde framgå, att min mening med uttalandet i 

 min reservation ingalunda varit att, såsom en talare å Skogsvårdsföreningens 

 årsmöte ville göra gällande, framslunga en på heder och ära gående beskyll- 

 ning mot forsttnästarna ej heller att tillvita alla de skogsägare, som använda 

 sådana i sin tjänst, afsiktlig skogssköfling. Min enda synpunkt har varit be- 

 främjandet af en på vetenskapliga grunder baserad skogsvård, och om jag i 

 striden för detta mål kommit att använda uttryck, som vid ett strängt nagel- 

 farande kunna ges en för min tankegång främmande tolkning, så har jag 

 ansett som min plikt att här söka klargöra deras rätta innebörd. 



A. Wahlgren. 



Herr Redaklär. 



Som vi genom tillmötesgående från författaren af förestående förklaring 

 varit i tillfälle att redan före dess insändande till Eder taga del af densamma, 

 våga vi anhålla, att Ni godhetsfullt ville i tidskriften lämna plats för följande. 



Mot det bekanta yttrande af en reservant i skogsundervisningskommit- 

 tén, som återfinnes på sid. 411 — 412 i dess betänkande, hade undertecknade 

 ämnat anhålla att i denna tidskrift få framföra en protest och verkställa en 

 närmare granskning af detsamma. Till följd af förestående förklaring af 

 reservanten i fråga samt äfven af en önskan att icke gifva anledning till en 

 polemik, som möjligen kunde sprida misstämning i skogskretsar, där ju ett 

 enigt arbete nu är särskildt önskvärdt, om frågan om en skogsutställning 

 skall blifva på lyckligt sätt realiserad, hafva vi afstått från nämnda anhållan. 

 Vi kunna dock icke underlåta att, rörande reservantens senaste förklaring, 

 anmärka, att hans beklagande af att en misstydning gjorts af hans yttrande 

 egentligen borde hafva varit ett beklagande af att formuleringen af yttrandet 

 varit sådan, att en misstydning kunnat eller rättare sagdt måste bli följden. 

 Såsom det nu är framfördt, får man den uppfattningen att reservanten be- 

 klagar, att några personer tagit sig före att misstyda hans framställning. Samma 

 åsikt pointeras ännu tydligare i slutorden af förklaringen, där författaren 

 anser, att det endast är genom ett strängt nagelfarande, som misstydning 

 kunnat uppstå. För den som läst reservantens yttrande i sitt sammanhang 

 torde icke mer än en uppfattning gjort sig gällande om tolkningen därutaf. 

 Slutligen framgår af reservantens förklaring, att hans ord »skogligt samvete», 

 varit en bild, som närmast skulle motsvara »verkan af en grundligare teore- 

 tisk utbildning . Hade det första oklara och svårdefinierade uttrycket utbytts 

 mot ett annat, hade icke denna beklagliga missuppfattning kunnat uppstå. 



