326 BOKANMÄLNINGAR. 



Jakten i vårt land, af A. Sylvén. Svenskt Folkbibliotek V: 2. Red. C. 

 Kastman. Stockholm 1908. 140 sid. 64 ill. Pris 1 kr. 75 öre. 



Boken omfattar dels en kort inledande historik med kapitlen »Jakten» samt 

 »Fångst- och jagtredskap», dels fyra hufvudafdelningar, afhandlande våra jaktbara 

 däggdjur och fåglar, jakthundarna samt jaktvården. Sist i boken stå 19 minnes- 

 regler för jägare samt en tabell öfver jakt- och fridlysningstider. Den faunistiska 

 beskrifningen i afdelningarna 1 och 2 omfattar såväl det matnyttiga villebrådet som 

 rofdjuren och upptager med 112 sidor den ojämförligen största delen af boken. 

 Häri ingå dock äfveu beskrifning på de olika jaktsätten, för hvilka redogöres under 

 respektive djurarter. 



Svenskt Folkbibliotek vill enligt bokens företal »bereda en sund, upplysande 

 och på samma gång intresseväckande läsning åt folkskolans lärjungar och sådana 

 äldre, som hafva folkskolebildning». Med måttligt ställda anspråk fyller tvifvels- 

 utan föreliggande lilla arbete denna sin uppgift. Om däremot den åskådningen är 

 riktig, att endast de allra pålitligaste, kritiskt sofrade och i en väl afvägd form 

 framburna uppgifter äro goda nog för den allmänt hållna, kortfattade folkskriften, 

 så kunna nog åtskilliga anmärkningar framställas mot bokens innehåll såväl som form. 



Jag skall i det följande nämna några punkter, hvilka synas vara i sakligt 

 hänseende mindre exakta, tvifvelaktiga eller olämpligt stiliserade. 



Till de tvifvelaktiga får man nog räkna uppgiften å sid. 17, att järfven under- 

 stundom skulle bemäktiga sig sitt byte från något lämpligt bakhåll, en höjd, ett 

 lutande träd eller dylikt. På skäl, som synas goda, har denna gamla uppfattning 

 t. ex. kritiserats af A". Lindholm, »Något om järfvens jaktsätt», Sibbo Jakten 

 Bd. 2 iSgS, sid. 27. Jfr ock Sv. Jägarförb. N. Tidskrift årg. V, sid. 142, samt samma 

 tidskrift årg. XVIII, sid. 141. 



Vesslornas vinterdräkt angifves å sid. 37 såsom hvit, hos småvesslau dock 

 »stundom brunaktig». I likhet med hvad som skett beträffande haren borde tillagts, 

 att den bruna vinterdräkten endast träffas i södra Sverige. Utan detta tillägg kan 

 läsaren lätt bibringas den uppfattningen, att småvesslans dräkt är underkastad en 

 mindre lagbunden variation, än hvad som verkligen är fallet. 



Om tyska haren sägs på sid. 53, att lefnadssätt och jaktsätt äro i hufvudsak 

 lika med hvad för svenska haren uppgifvits. Då emellertid de olikheter, som före- 

 finnas mellan svenska och tyska harens beteende vid förföljelse, — så t. ex. den 

 seuares större benägenhet att »trycka» på drefvet, hans vana att gå i smärre »buk- 

 ter» o. d. — äro af den beskaffenheten, att de i många jägares ögon helt förstöra 

 nöjet med stöfvarejakten, så kunde det varit skäl att ej helt förbigå dessa olikheter. 

 Detta desto mera som, tack vare de anmärkta olägenheterna vid jakten, den tyska 

 harens snabba utbredning i Skåne på den inhemska artens bekostnad, ingalunda 

 står som en afgjordt önskvärd sak. 



Lärkfalken är näppeligen, såsom uppgifves, allmän häckfågel i södra Sverige. 



Bivråken tyckes åtminstone här i landet aldrig ha mera än 2 ägg i kullen; 

 detta antal är hos honom lika så konstant som hos dufvorna. 



Rörande fiskgjusen saknas hvarje meddelande om förekomst och utbrednings- 

 område. 



Bergufven har sällan 4 ägg i kullen, men ofta endast 2. 



Då författaren på sid. 72 kraftigt betonar, att de flesta ugglorna äro till långt 

 större skada för det mindre villebrådet, än man i allmänhet tror, samt beklagar, att 

 desamma kommit med bland de fridlysta fågelarterna, så borde han förebragt kraf- 

 tigare positiva bevis för denna uppfattning. Vi måste nämligen ihågkomma, att 



