328 NOTISER. 



I sammanhang härmed hafva Vi velat fästa skolråds och skolstyrelsers samt 

 folkskoleinspektörers uppmärksamhet på värdet af förenämnda undervisning och 

 uppmana dem att i livad på dem ankommer vidtaga lämpliga åtgärder för den- 

 sammas ändamålsenliga bedrifvande. 



Stockholms slott den 28 februari 1908. 



GUSTAF. 



Hugo Hammarskjöld. 



OM SKOGS-RÖDJANDE. Ur en gammal bok, Svenska Hushålds-Boken från 

 1736, har länsjägmästare F. af Peterséns gjort följande utdrag för tidskriften och 

 skrifver dessutom att om alla tänkte på, hvad som tydligen redan för snart 200 år 

 sedan lärdes i detta fall, skulle vi ha det bättre ställdt med skogarna i Jandet. 



§ I. At rödja och ränsa skog, är så stor wettenskap, som arbete. Ty at 

 hafwa tilräckelig nödig skog till et landgods, och then samma ej rätteligen wårda 

 och sköta, förorsakar vvärkeligen en obotelig skada, som aldrig står at ersättias, i 

 synnerhet när en owålig landbo eller oförståndig ägare ther med, efter sin egen 

 godtyckio och dårachtiga inbilning, får umgå, hwaraf man här och ther i landet mer 

 än många beklageliga rön och Prof befinner. 



§ 2. Förfarne och kloke hushållare hålla ej orådeligt at fördela sin skog i 30 

 delar, hwaraf the årliga ej huggit mera än en tretiondedel, om så behöfwes, högst, 

 låtandes äntå altid the träd stå orörda, som til timmer, mast-trän eller annat nyttigt 

 bruk äro tienlige: och på sådant sätt kan en Skog, som til sin omkretz är en half 

 mil lång och en fierdings wäg bred wid pass underhålla ett hushåld med stängsel 

 och wedebrand, och ther som wäl bärande och frö-wäxt skogsmark är, gifva timmer 

 rikeligen til gårdens byggnad, therföre man ock finner, at äfven här i orten genom 

 höga wederbörandes försiktiga anstalt Härads- och sokne-allmänningarne nästan på 

 dylika sätt äro indelte, h%varaf fruckten och nyttan redan märkeli gen rönas, och 

 lärer än märkeligare framdeles förspörjas och finnas. 



§ 3. Är altså högstnödigt: 1. at en Landt-hushållare giör sig wäl kunnig, 

 noga beser och underrättar sig om sin skog och ägor, på thet han må weta, hwad 

 för slags träd han äger; 2. låta them samma upqvista, så högt han ther med kan 

 komma til wäga, therigenom skogen til wäxt och tiocklek otroligeu mycket snart 

 sig förkofrar; 3. tilsammans läggia qwistarna, och enär the äro blefne torra them 

 hemföra och åtskilja, hvilka som bäst kunna brukas i kiöket, såsom tallqwistar, 

 men grauqwistar i dräng och bagarestuga; 4. upränsa skogen ifrån windfällen, them 

 ihopa lägga och hemföra, igenom hwilket alt then friska och växande skogen mär- 

 keligen besparas, hwilken altid är säker at tilgå, enär alt annat bränsle tryter, och 

 kan emellertid ansenligen sig förkofra. Och af en sådan nyttig upränsning förmeres 

 ock så ansenligen skogsbetet, så at en hushållare har dubbel nytta af thetta arbetet, 

 i ty han får godt bränsle utan at öda eller skada skogen, och äfwen godt mulbete 

 för sina Creatur, som ej är then minsta förmonen i et wälbestält hushåld. 



EKORRENS SKADEGÖRELSE. Med anledning af de uppsatser i nämnda 

 ämne, som i år publicera i tidskriften, tar jag mig friheten att omnämna följande. 

 Hvarje år har jag i Västergötland iakttagit, hurusom ekorrar förstöra tallkottarna. 

 Då "kottetillgången är god, framträder förstörelsen mindre. Hösten 1907 sågos tall- 

 kottar hos fristående och i kanten af skogsbestånd befintliga träd, men nu finnas 

 inga. Ekorren har redan fullgjort sitt förstörelsearbete. Vänner af skogsvård borde 

 därför vädja till riksdagen, att den ansloge 10 öre i skottpengar för ekorre. Det 

 kunde ju bli ett nöje för pojkar och söudagsjägare att jaga ekorre. 



Eklanda, Tengened den 9 mars 1908. J Eländer, 



