340 C. G. BARTHELSON. 



för eldning i våra spislar eller till andra ändamål, till hvilka vi lika väl 

 kunna använda det klenare gallringsvirke och det affall, som nu i så stor 

 mängd får ruttna. Talet om de ruttnande millionerna i våra skogar kan 

 här vara tillämpligt. Genom att bättre tillgodogöra oss virket än hittills 

 skett och genom att mera spara i afseende å husbehofvet skulle vi göra 

 en ofantligt stor nationell vinst. Jag behöfver nog icke särskildt erinra 

 om, huru ofta det slösas därmed att vi i våra eldstäder och till hägnader 

 använda allt för godt materiel. 



Beträffande landets skogsproduktion finnas flera olika uppgifter. 

 Jag vill hålla mig till det af 1896 års skogskommitté beräknade belopp, 

 enligt hvilken vår skogsproduktion skulle kunna stiga till 34,823,000 kbm. 

 För nu föreliggande fråga är det icke af så stor betydelse, om siffran 

 på 1000 kbm. när eller så är riktig eller oriktig. Kunna vi genom att 

 spara och mera ekonomiskt utnyttja skogsprodukterna höja värdet af 

 denna virkesmassa med endast 2 öre pr kub. -fot, betyder detta en ökad 

 årlig skogsafkastning med c:a 26 millioner kr. Det gäller därför att ar- 

 beta för att bättre tillgodogöra oss denna landets nationalrikedom, det 

 må gälla statens eller de enskildas skogar. 



Af den beräknade afkastningen kan man säga att c:a 8 " uttagas 

 å de skogar, som stå under skogsstatens direkta vård. Då staten äger 

 eller förvaltar en så betydande del af landets skogskapital, att en sådan 

 afverkning å dess skogar och öfriga under skogsstatens förvaltning stående 

 skogar är möjlig, är det ej blott från statsfinansiell och från national- 

 ekonomisk synpunkt af betydande vikt att å alla skogar, som af staten 

 förvaltas, virket på bästa sätt tillgodogöres, utan jag vill påstå, att detta 

 äfven har sin stora betydelse från föredömets synpunkt. 



Statens skogshushållning måste därför ledas därhän, att den i 

 fråga om tillgodogörandet af skogsprodukterna blir en föresyn för den 

 enskilda skogshushållningen, ty först då kan man säga, att den fyller sin 

 uppgift. Det åligger skogsstaten, som har det stora uppdraget att vårda 

 statens skogar — denna stora nationalrikedom — att med all kraft ar- 

 beta på att med afseende å tillgodogörandet af virket detta blir användt 

 på bästa sätt och därmed söka visa sig värdig den uppgift, som blifvit 

 den pålagd. 



Se vi på försäljningssättet på kronans skogar så finna vi att lika 

 ovanligt som det är att en större skogsägare säljer sitt virke på rot, 

 lika vanligt är det att kronan så förfar. Så länge det är fråga om stora 

 skogskomplexer, å hvilka kronan saknar nödiga arbetskrafter eller skogar 

 belägna inom arbetsfattiga orter är detta försälj ningssätt nog för närva- 

 rande det enda, som står skogsstatens tjänstemän till buds, åtminstone 

 med afseende å det grofva virket. Vid dess försäljning är faran af 



