SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1908. H. 7 8. 



Är barkning af flottningsvirket nödvändig? 



1. 



Inledande föredrag 



vid Föreningens för skogsvård årsmöte den 9 april 190S. 

 Af Wilh. Ekman. 



Dä vår nu gällande flottningsstadga af den 30 dec. 1880 skrefs, 

 var man allmänt af den åsikten att framflottandet af obarkadt virke skulle 

 verka skadligt dels därigenom att den affallande barken uppgrundade 

 flottlederna, dels därigenom att fisket häraf skulle gå tillbaka. Flott- 

 ningsstadgans 20 § fick därför följande lydelse: 



»Allt virke, som i 'allmän flottled framflottas skall, innan det i vat- 

 tendraget utlägges, hafva undergått afbarkning, där ej K. Befhde med 

 afseende å beskaffenheten af vattendraget och det fiske, som därstädes 

 idkas, samt öfriga förhållanden, som kunna på frågan inverka, funnit skä- 

 ligt att för hela flottleden eller viss del däraf tillåta flottning af obar- 

 kadt virke vare sig af alla eller visst slag.» 



Genom kungl. kungörelsen af den 2 okt. 1885 förordnades att gran- 

 timmer skulle få flottas obarkadt i Dalälfven och norr därom belägna 

 älfvar. 



Enligt de nu nämnda bestämmelserna skulle man sålunda ha rätt 

 att flotta granvirket obarkadt, under det att tallen i regel skulle barkas. 

 Grantimret flottas också obarkadt i de flesta älfvar, men förekommer 

 det dock en del virkesägare, hufvudsakligen i Dalarna, hvilka anse det 

 lämpligast att äfven barka granen. Beträffande furan åter så har K. 

 Befhde i Norr- och Västerbottens län numera i de flesta fall tillåtit 

 att densamma framflottas obarkad under det att samma myndighet i de 

 sydligare länen ej tillåter flottning af obarkadt furuvirke i de allmänna 

 flottlederna. 



Då det alltså förekommer sågverksägare, som afbarka virket, då detta 

 ej är i lag påbjudet och län, där K. Befhde lämna tillstånd till flottning 

 af obarkadt virke, hvilket i andra län förbjudes, måste det finnas skäl, 

 som tala för båda fallen. Detta skola vi i det följande närmare studera. 



