ÄR BARKNING AK FLOTTNINGSVIRKET NÖDVÄNPIG? 353 



Hvad nu först fisket beträffar, så har ju lagparagrafen egentligen 

 tillkommit för att skydda detsamma. På det sätt som barkningen sker, 

 kan den dock ej skydda fisket, utan torde den tvärtom skada detsamma. 

 Det är nämligen ej den grofva ytterbarken, som skadar fisket, ty den 

 flyter vanligen bort om den afskafves, utan förr den hvita innerbarken, 

 som är så godt som omöjlig att vintertid afbarka, men som i flottle- 

 derna lätt afnötes. Denna sliiga innerbark sjunker och kan då lätt för- 

 störa fiskynglet. Af denna anledning torde det i våra i-åriga flottleder 

 vara lämpligare för fisket, att barkning ej sker, än att den skall utföras 

 på nu brukligt sätt. Särskildt är den ofta förekommande randbarknin 

 gen skadlig. 



Denna redogörelse, som genomlästs och gillats af prof. Einar Lönnberg 

 synes sammanfalla med den utredning, som skett af byråchefen Th. Örten- 

 blad och fiskeriassistenten J. W. A. Wahlberg vid ifrågasatt ändring i 

 gällande bestämmelser rörande afbarkning af virket i en del älfvar inom 

 Västerbotten. Däri säges, att i fråga om i-årig flottning, fisket mera 

 skadas af flottning af barkadt än af obarkadt virke, under det att vid 

 längre tids flottning — hvilket ytterst sällan förekommer — flottlederna 

 uppgrundas, hvarigenom fisket skadas. Denna redogörelse har domän- 

 styrelsen upptagit i sitt utlåtande öfver Norrlandskommitténs ändrings- 

 förslag af vissa paragrafer af flottningsstadgan, ett bevis för att denna 

 myndighet gillar den uttalade åsikten. 



Hvad barkningsfrågans betydelse för skogshushållningen beträffar, 

 tillåter jag mig anföra nedanstående ur den nyss omnämnda undersök- 

 ningen af Örtenblad och Wahlberg. Däri säges: 



att vid virkets afbarkning i skogen befintlig återväxt skadas samt 



att den bark, som i skogen blefve efter virkets afbarkning kvarlig- 

 gande, i någon mån hindrade skogens föryngring. 



Dessa båda punkter, som förut anförts af skogsinspektören Grahl, 

 äro dock så vidt jag kan se ej af någon större betydelse, så framt ej affallet 

 i större mängd samlas på någon plats, såsom exempelvis vid skrädning 

 är fallet. 



Däremot är det af största vikt, att man genom barkningstvångets 

 upphäfvande sättes i tillfälle att uttaga allt mindre dimensioner, hvilket 

 ju är nödvändigt för en intensiv skogshushållning. Detta förhållande 

 skall jag längre fram ytterligare beröra. 



Hvad de rent tekniska frågorna beträffa, finnes det åtskilliga om- 

 ständigheter som tala för och andra som tala emot framforslandet af 

 barkadt timmer. 



Beträffande de förstnämnda kan följande anföras: 



Skpgsvtirdsf öreningens Tidskrift iqo8. - 3 



