Ar barkning af flottningsvirket nödvändig? 35^ 



Det förhöll sig så, att flottningsföreningen i Lme <älf tog initiativ och 

 ingick till Konungens Befallningshafvande med framställning om att en ut- 

 redning måtte göras, huruvida barkningstvånget fortfarande kunde vara gagne 

 ligt, eller huruvida det icke skulle kunna upphäfvas. Liknande framställning 

 gjordes äfven af vederbörande för Öre älf och Säfvarån. För alla tre vatten 

 dragen fingo undertecknad och fiskeriassistenten Wahlberg i uppdrag att 

 göra utredning. Vi höllo därefter sammanträden inom hvarje kommun, som 

 berördes af dessa fiottleder, för att höra befolkningens önskan. Resultatet 

 blef, att barkningstvångets upphäfvande tillstyrktes inom alla kommuner om 

 kring flottlederna. Bland andra skäl därtill angäfvos i hufvudsak just de, 

 som i dag blifvit anförda utom det, som då icke hade någon tillämpning 

 för Västerbottens län, nämligen afverkning af gallringsvirke, ty så långt hade 

 man där ännu icke kommit, att man kunde tänka på afsättning af sådant 

 virke. 



Sedan vi hållit sammanträden inom kommunerna och undersökt flott- 

 lederna i de afseenden som på frågan utöfvade inflytande, afgåfvo vi ett 

 gemensamt utlåtande, åtföljdt af protokoll öfver de sammanträden vi hållit 

 med allmänheten, och tillstyrkte, att barkningstvånget måtte upphäfvas. Den 

 vidare behandling ärendet fått känner jag icke till, men såsom förut nämnts 

 tror jag mig veta, att barkningstvånget blifvit upphäfdt i två af de älfvar vi 

 undersökte. 



Den allmänna gången är således en framställning till Konungens Befall- 

 ningshafvande, hvarefter undersökning sättes i gång, och om den leder till 

 det resultatet, att barkningstvånget bör upphäfvas, kommer ärendet ånyo 

 under sagda myndighets pröfning, som meddelar utslag därå. 



D:r Frans Kempe. Jag tror, att den skada flottningen åstadkommer på 

 fisket är i viss mån öfverskattad. Laxfisket i de norrländska älfvarna, som 

 i forna tider var ymnigt, har numera betydligt minskats, men detta beror 

 nog i mycket på andra omständigheter än flottningen; enligt min tanke i 

 första rummet därpå, att det fiskas icke endast på lekplatserna utan äfven i 

 Östersjön. På västkusten är laxfisket alltjämt gifvande, och orsaken är väl 

 den, att lax icke fiskas i Nordsjön. På ostkusten däremot minskas laxen 

 alltmer, i trots af odling, både i älfvarna och i hafvet, ty den fångas på 

 båda ställena. Jag har försökt att i Öre älf upphjälpa laxfisket genom odling 

 och genom att icke fiska någon lax under 10 år. Men i stället för att vi 

 före försöket fingo c:a 150 laxar om året erhöllos efter dessa 10 år endast 

 några få. Jag anser att flottningen icke kunnat åstadkomma en så stor skada 

 på laxfisket, som ofvanstående exempel utvisar. Hufvudorsaken måste vara 

 den af mig nämnda. 



Däremot gör flottningen skada på inlandsfisket i all synnerhet i sjöarna. 

 I alla de sjöar, som dämmas, narras fisken att lägga sin rom, där det under 

 vanliga förhållanden icke är vatten, utan strand. Detta är för mig det enda 

 skäl, hvarför jag anser att flottningsföreningarna borde tillskjuta medel för 

 fiskets upphjälpande. Mig förefaller dock en afgift af 1 öre, till och 

 med : / 2 öre, per stock för mycket. En utredning härom är erforderlig, och 

 jag tror icke, att vi här böra inlåta oss på att föreslå en viss siffra, 

 utan vi böra inskränka oss till att uttala såsom vår åsikt, att (immerflott- 

 ningen i någon mån borde bidraga till fiskets upprätthållande i sjöarna och 

 vattendragen. 



