364 A. WAHLGREN. 



Emellertid synes det mig böra tagas i öfvervägande, om ej para- 

 grafen i fråga snarast borde formuleras i den riktning, som af 1898 års 

 jaktkommitté föreslagits, nämligen: »Träffar någon tillfälligtvis, ehvar 

 det vara må, varg, lo, järf eller säl, så må han det djur fälla och be- 

 hålla. Inkommer annat rofdjur, som skadligt är, i gård eller trädgård, 

 hafve den som i gården bor eller trädgården innehafver, så ock deras husfolk 

 enahanda rätt, oafsedt hvem jakträtten i öfrigt tillkommer. Till skadliga 

 rofdjur räknas varg, lo, järf, räf, mård, gräfling, utter, säl, örn, berguf, 

 hök och falk. » 



I sammanhang med öfriga förslag till förändringar i jaktstadgan 

 har Domänstyrelsen upptagit frågan om förbud för användande till 

 jakt af finkalibriga, långskjutande gevär. Förslag härom har utgått 

 från Sv. Jägareförbundet, som bragt frågan under Kungl. Maj:t, hvar- 

 efter Domänstyrelsen anbefallts afgifva utlåtande i ärendet. Ett så- 

 dant utlåtande kommer framdeles, sedan begärd utredning från öfverjäg- 

 mästarna inkommit, att af styrelsen afgifvas, men redan nu har sty- 

 relsen velat uttala sin anslutning till förslaget, hvilket styrelsen anser i 

 första rummet vara afsedt att förekomma olyckshändelser i följd af att 

 skytten ej kan se eller beräkna, hvilka föremål kulan från ett långskju- 

 tande gevär kan komma att träffa, särskildt när geväret riktas mot 

 en i träd sittande fågel, då kulans bana måste blifva mycket lång. 

 Men äfven från naturskyddssynpunkt finner styrelsen ett sådant förbud 

 vara berättigadt, enär dels skogsfågeljakten kan komma att genom så- 

 dant skytte skadas, dels större djur, som på långa håll påskjutas med 

 finkalibriga gevär, kunna komma att utsättas för lidanden under längre 

 tid. Styrelsen finner att det afsedda målet skulle kunna vinnas endast 

 genom att förbjuda användandet vid all jakt af kulgevär af 7 mm. kali- 

 ber och därunder. 



Att på ett från alla synpunkter tillfredsställande sätt lösa denna 

 fråga är synnerligen svårt. Begreppet »långskjutande gevär» är mycket 

 sväfvande, då ett gevärs skottvidd i hög grad beror af den använda 

 ammunitionens beskaffenhet. Under det att finkalibriga gevär med viss 

 ammunition äro synnerligen långskjutande, kunna de med en annan 

 ammunition få en ganska begränsad skottvidd. A andra sidan kan ett 

 gevär med enligt modern uppfattning grof kaliber sända en kula till- 

 räckligt långt för att, om geväret riktas oförsiktigt, medföra samma fara 

 för den allmänna säkerheten som det finkalibriga s. k. långskjutande. 



Utan att alldeles underskatta denna fara, tror jag dock att den har 

 öfverdrifvits. Ehuru jag ej kan styrka det genom någon statistik, är 

 jag dock, på grund af de notiser om olycksfall vid jakt som i dags- 

 pressen framkommit, förvissad om att flera personer årligen dödas eller 



