366 A. WAHLGREN. 



af jaktstudsare för mantlade kulor. Kontrollen öfver ett sådant förbud 

 vore ju dessutom snart sagdt omöjlig. Det skulle hårdt drabba den 

 laglydige jägaren, men alls icke besvära den mindre samvetsgranne. 



Det må här pointeras, att ett förbud mot användande af finkali- 

 briga gevär af armémodell till jaktbruk icke torde kunna på något sätt 

 hindra den verkligt goda skytterörelsens utveckling. Färdighet i krigs- 

 vapnets handhafvande bör bibringas och öfvas å skjutbanorna, eller un- 

 der fältskjutningar mot liflösa mål, och ej pröfvas till skada och pina 

 för våra värdefullaste villebrådsarter. 



Beträffande fridlysningstiderna har Domänstyrelsen erkänt det till- 

 talande uti att ställa jaktbestämmelserna i intimt samband med de 

 skilda djurarternas biologi, men styrelsen har ock, och detta med rätta, 

 ansett att vissa andra synpunkter måste fasthållas vid lagbestämmelser 

 af ifrågavarande slag, såsom genomsnittsjägarens förmåga att skilja de 

 olika fågelarterna från hvarandra, möjligheten för allmänna åklagaren 

 att fullgöra sina åligganden för jaktbestämmelsernas efterlefnad m. m. 



Särskildt blifva dessa förhållanden af stor betydelse i fråga om 

 dykänderna, som uppträda i en mångfald olika dräkter inom hvarje art 

 och där de skilda arterna i vissa dräkter äro ganska svåra att skilja 

 från hvarandra äfven på nära håll. Att såsom naturskyddskommittén 

 föreslagit upptaga olika fridlysningsbestämmelser icke endast för när- 

 stående arter utan äfven för olika kön af samma art torde väl få an- 

 ses ägnadt att framkalla en mängd vanskliga situationer för såväl jä- 

 gare som allmän åklagare Äfven för den jägare, som väl känner de 

 olika fågelarterna, måste det vara i hög grad svårt att hålla i minnet 

 de olika data, inom hvilka den ena eller andra arten är fridlyst. Nå- 

 got så när enhetliga fridlysningsbestämmelser äro därför i hög grad 

 önskvärda, och för vinnande af ett sådant mål måste man i fråga om 

 djurarter, som uppehålla sig på samma lokaler, i någon mån frångå de 

 biologiska synpunkterna. Något som i hög grad försvårar ett hopjäm- 

 kande af de praktiska och biologiska hänsynen beträffande fridlysnings- 

 tiderna för sjöfågel är att en del arter häckar vid både saltvatten och 

 färskvatten, och att häckningstiden för olika grupper eller arter är rätt 

 olika. Dykänderna äro i regel senare utvecklade än gräsänderna, och 

 skulle därför behöfva ett längre skydd, men då man vet hur det mer- 

 endels går till vid andjakterna i våra innanvatten, så förefaller olika 

 fridlysningstider för andfåglar, som ofta äro hvarandra mycket lika, där 

 vara af föga praktiskt värde. 



Nu gällande fridlysningsbestämmelser ang. dykänderna upptaga olika 

 tider för färskvatten och vid hafskusterna och afsågo vid sin tillkomst 

 att såvidt möjligt hafva samma jakttid för dykänder och gräsänder i 



