372 



ARVID NILSSON. 



arbete på att sköta och i många fall till hjälp härutinnan anställt både 

 inspektor och rättare. Men skogsbruket och den därmed förenade gif- 

 vande virkesförsäljningen har han ej satt sig in uti i detalj. Till viss 

 grad är detta missförhållande förklarligt, då hufvudintresset från början 

 inriktats på jordbruket och de stora skogsvärdena kommit senare. När 

 skogs- och jordegendom äro förenade, bör ju ägaren vara både skogs- 

 och jordbrukare och detta vare sig frågan gäller stor eller liten egendom. 



Man får under dessa förhållanden ej undra på, att förenade skogs- 

 och jordbruksegendomar blifva ett särdeles gifvande fält för de egen- 

 domsspekulanter, som äro förnämligast skogsaffärsmän och i sista hand 

 jordbrukare. 



Af det nu sagda bör framgå, att anledningarna till vanvård af skogen 

 tyvärr äro ganska allmänt förekommande. 



Skogsvården särskiljes, som allmänt bekant är, i tvenne hufvudafdel- 

 ningar: omsorg om återväxt och utnyttjande af skogens tillväxtkraft. 



Af dessa båda slag af skogsvård är förvisso omsorgen om återväxten 

 den främsta. Den lagstiftande makten har äfven tagit denna gren af 

 skogsvården i beaktande och gifvit oss en preliminär lag till återväxtens 

 betryggande. Jag säger »preliminär», enär den är i vissa afseenden ofull- 

 ständig och det af debatten i riksdagen om lagen tycktes framgå, att 

 riksdagsmännen själfva ansågo den vara provisorisk. Denna lags syften 

 skola ernås främst »på upplysningens väg», som det heter. Det är na- 

 turligtvis ingen konst att vid tillvaro af en återväxtlag få återväxt till 

 stånd pä upplysningens väg, ty i de fall, då andra tillräckligt lättförklar- 

 liga skäl tryta, har man att tillgå det för enhvar så lätt begripliga skä- 

 let, att ens påståenden hafva stöd i lag. 



Enligt min mening är den andra grenen af skogsvården — hänsy- 

 nen till tillväxten — värd samma beaktande af lagstiftarna. 



Den hänsyn till tillväxten, som man borde kunna begära af den 

 enskilde, består ju däruti, att de bestånd eller delar af bestånd ej skola 

 afverkas, som nöjaktigt förränta sitt eget värde genom tillväxten eller 

 hvilka genom lönande åtgärder kunna bringas därhän. 



Det är som bekant förnämligast de smärre stammarna, som förränta 

 sig eller kunna göras räntebärande. Ju högre priserna å smådimensio- 

 nerna blifva, desto större blir sålunda det räntekraftiga skogskapitalet. 

 Tack vare framsteg inom trämassefabrikationen, props- och sparrhandel 

 m. m. hafva priserna på småvirket nu blifvit synnerligen höga inom vid- 

 sträckta områden af vårt land. 



Under det att vi tidigare ej kunnat hänföra annat än sågtimmer till 

 gagnvirke, d. v. s. värdefullt virke, äro vi nu mångenstädes i tillfälle att 

 sätta gagnvirkesdimensionerna så lågt som till 3 ä 4" på 6 fots höjd 



