3 8o 



DISKUSSION. 



Den mängd skog, som skall kvarlämnas på hvarje hektar, växlar nämli- 

 gen för mark af olika godhet och för skog af olika ålder. Hvad som är 

 normalt bestånd å mager mark, är alldeles för litet att kvarlämna å god 

 mark. Det skogsförråd, som bör finnas å god mark för att kunna fullt till- 

 godogöra dess alstringskraft, kan absolut ej finna tillräcklig näring å mager 

 mark. Skillnaden mellan markens förmåga att bära skog växlar ofta på en 

 sträcka af ioo meter inom så vida gränser som exempelvis vid 30 år: 15 

 och 150 kbm. pr hektar och undantagsfall ännu mera. 



Denna svårighet är tydligen meningen att öfvervinna genom upprät- 

 tande af erfarenhetstabeller för olika bonitetsgrader, efter hvilka huggnin- 

 garna skulle normeras. Men dessa tabeller kunna endast handhafvas af sko- 

 lade skogsmän; bonden måste för hvarje gång han vill gallra i sin skog 

 tillkalla biträde, hvaraf följden mången gång blifver, att ifrågavarande skogs- 

 vårdsarbete får anstå, da han exempelvis ej i rätt tid rekvirerat biträde och 

 måhända är obenägen öfverlämna vården af sin egendom åt andra. En 

 mängd hänsyn kunna ju från ägarens sypunkt göra sig gällande vid en 

 gallring. Träd af viss krokväxt form kunna för jordbruksändamål vara oer- 

 sättliga, vissa sådana måste därför sparas till vagnskrokar, släpmedar, skakel- 

 träd, båtsträfvor, byggnadskrokar etc. etc, som ej kunna specificeras, äfven om 

 det ej är öfverensstämmande med storindustriens fordringar. 



Önskar en skogsägare exempelvis producera pappersved, kan han vilja 

 befria ett granupplag under björk från dennas tryck genom afverkning af 

 en 30-årig björkskog, hvars kubikmassa måhända utgör 90 % af förrådet 

 och i godt läge lämnar 100 kr. pr hektar. Skall detta tillåtas? 



Han kan för snickerifabrik önska producera björk och för ändamålet 

 uthugga 60 % inblandad gran och furu af sämre kvalité. Skola alla läns- 

 jägmästare erkänna det ovillkorligen berättigade i en sådan behandling af 

 skogen, som är mot vanligt skogsbruk med sågverksrörelse som slutmål stri- 

 dande? Björkuppslag anses ju på vissa håll ej som nöjaktig återväxt. 



Redan vid tillämpningen af gällande återväxtlag hafva olika tolkningar 

 vid bedömande af en skogsafverkning funnit användning, oaktadt enda skillnaden 

 mellan förhållandena varit, att skogarna legat i olika län. Huru många flera 

 skulle icke tillfällena till olika tydning blifva beträffande en lag, som hade 

 till uppgift reglera en så delikat fråga som beståndsvården? 



Det intresse för skogsvård, som, jag vågar påstå, nu är i uppryckande, 

 skulle retarderas genom en lag, som ställer i utsikt böter och fängelse för 

 afverkning i egen skog! 



Vid stämplingens utförande vågar man ej uteslutande lita på sitt eget 

 omdöme om skogens rätta behandling, utan måste samtidigt taga hänsyn till 

 den i landstingsområdet härskande länsjägmästarens åsikt. Genom en sådan 

 inblandning af omständigheter, som icke med nödvändighet hafva något 

 naturligt sammanhang med skogens kraf på behandling, blifver gallringen 

 mera invecklad och svårare att få väl utförd än nödigt är. 



På grund af de tvistigheter, som lagens oundgängliga tvetydighet komme 

 att medföra, skulle skogsvårdsmedlen i stor utsträckning komma att offras 

 på juridiska biträden, laga syner och rättegångskostnader. Härför talar 

 äfven den omständigheten, att nu gällande skogslags tvetydighet af dessa, 

 som hafva att öfva närmaste kontroll öfver dess efterlefnad, betraktas som 

 en fördel. Till samma ändamål, böter, rättegångskostnader etc. komme 



