384 DISKUSSION. 



sig? Det beror på hans individuella uppfattning; godtycket eller slumpen blir 

 alltså det afgörandc. Svårigheterna vid tillämpningen af en ungskogslag synas 

 blifva oöfvervinnliga, och vi komma nog icke fram på den vägen, utan vi få 

 arbeta med resurser, som redan stå till buds. Vi ha en ny skogslag, om 

 hvilken man knappt kan säga mer än att den emanerat. Den är alltså icke 

 länge pröfvad i praktiken, men sannolikt är mycket att uträtta genom den. 

 Det kan dock icke vinnas stora synbara resultat på ett par år, nej det dröjer 

 kanske nära en mansålder, innan tviflaren kan se arbetets frukter. Länsjäg- 

 mästarna och skogsvårdsstyrelserna skola taga vård om äfven ungskogarna, 

 de hafva att verka genom upplysning; de hafva många andra medel och 

 resurser till sitt förfogande. Gifvetvis skall man mindre lyckas att öfvertyga 

 vissa äldre skogsägare om sådant, som de anse sig förstå tillräckligt förut, 

 men det är ungdomen, som man skall vinna och äfven det tager sin tid. 

 Men då de skogar, som vi nu så och plantera, äro inemot 30 år, så hoppas 

 jag, att de nya skogsägarna långt förut ha förstått, hvad ungskogen betyder 

 som räntegifvande kapital, oeh då äro vi framme vid målet utan ungskogslag. 



Inledaren framhöll särskildt, att hemmansägarna gå illa åt ungskogen. 

 Det förhåller sig ju' så att hos den mindre hemmansägaren okunnigheten ofta 

 är stor och ett hinder för skogens skötsel är också den ekonomiska oförmågan 

 och vinningslystnaden. När vi blifva af med dem, så hafva vi det tusenåriga 

 riket, men inte bör man dessförinnan drifva bonden att sälja sitt hemman 

 genom en ungskogslag, som kan beröfva honom ett viktigt existensmedel. 



Svårigheten att få fram en ungskogslag och en effektiv sådan är, som 

 jag förut antydt, att vi icke kunna definiera hvad som menas med ungskog. 

 Domänstyrelsen har icke nöjaktigt kunnat göra det. Den säger i 1895 års 

 förslag, att ungskog är i södra delarna af landet fyrtioårig skog, i Kopparbergs 

 län femtioårig, i Gäfleborgs län sextioårig samt Jämtland och Västerbotten 

 sjuttioårig. Nu har inledaren framkommit med ett nytt förslag. Vi få nog 

 till sist hvar och en sitt förslag. Att basera gränsen mellan yngre och äldre 

 skog på en viss dimension äro alla helt visst ense om, att det är omöjligt, 

 då vi veta att trettio till tvåhundra-åriga träd kunna hafva samma dimensio- 

 ner. Det enda sättet skulle vara att utgå från trädets förräntningsförrnåga, 

 men huru många skogsägare kunna bestämma den. Därvidlag möter en ny 

 svårighet, som icke snart kan öfvervinnas. 



Då inledaren talade om gallring och om en ungskogslag i allmänhet, 

 tror jag, att han tänkte mest ha likåldriga bestånd och bra litet på bläd- 

 ningsskogar, i hvilka vi företrädesvis ha olikåldriga bestånd och alltså träd af 

 olika åldrar, som stå sida vid sida, stundom lika stora. Huru skola vi kunna 

 bestämma åldern på dem. Likåldriga bestånd kan man bedöma summariskt 

 efter några fällda profträd, men när det är fråga om olikåldriga bestånd, går 

 detta icke an, när man för åldersbestämningen blir nödsakad fälla snart sagdt 

 alla träd. En ungskogslag kunde leda till något dylikt i vissa fall. 



Få skogsvårdsstyrelserna tid att verka, och man äger den för skogshus- 

 hållnings genomförande nödiga tålamodet, så tror jag, att den lag vi ha besitter 

 egenskapen att småningom rättleda utan att beröfva skogsägaren den rörelse- 

 frihet, som är nödvändig för att skogsskötseln icke skall bli schablonmässig. 



Det vore väl om frågan om ungskogslagstifning såsom obehöflig skulle 

 kunna blifva bragt ur diskussionen och jag hoppas, att den vid noggrant öfver- 

 vägande skall få själfdö. 



