SKOGSUNDERVISNINGKNS ÄNDAMÅLSENLIGA ORONANDE. 415 



II. 



Diskussion. 



Jägmästare Ringstrand (vid mötet uppläst anförande): Då jag samma dag, 

 som skogsvårdsföreningens sammanträde hålles, måste närvara vid en med 

 Umeå Elottningsförening utlyst stämma och sålunda ej kan infinna mig till 

 det förstnämnda mötet, anhåller jag att få afgifva följande skriftliga yttrande 

 i frågan om Skogsundervisningens ordnande. 



I sina reservationer hafva hrr Wallmo och Wahlgren yrkat, att majori- 

 tetens förslag om inrättande af ett skogsläroverk å Kloten ej måtte god 

 kännas. Såsom hufvudsakligt motiv för detta sitt yrkande anföra de, att den 

 mellanklass af tjänstemän i skogsadministrationen, som läroverket afsåge att 

 utbilda, ej vore behöflig. Jag håller före, att de båda reservanternas åsikt 

 är beroende af obekantskap med förhållandena inom våra största skog 

 distrikt, de norrländska. Detta synes mig bl. a. tydligen framgå af hr Walltnos 

 yttrande sid. 385, då han påstår, att erfarenheten visat, att vi hafva den 

 önskade mellanklassen af tjänstemän för detaljutförandet af en stor del af de 

 med skyddsskogar, boställsskogar samt enskildes skogar i nordligaste Sverige 

 förenade göromålen, och att vi hafva den i våra kronojägare, skogvaktare 

 eller likartadt utbildade personer. Erfarenheten har visat mig motsatsen. 

 Jag vill härmed ej hafva sagt, att vi sakna goda kronojägare, resp. skog- 

 vaktare, men att de skulle vara skickade öfvertaga utförandet af de här 

 angifna detaljarbetena vågar jag förneka, och jag påstår, att erfarenheten så 

 mycket mindre kunnat visa, att de därtill äro väl skickade, som lag och 

 författningar förbjuda jägmästarna att till dem öfverlämna utförandet af vissa 

 af de arbeten, som hr Wallmo å sid. 378 angifver såsom lämpade att till 

 dessa personer uppdragas - - visserligen under ledning och kontroll af jäg- 

 mästaren. Hit hör först och främst stämpling, hvilken, där det ej gäller 

 torr och vindfälld skog eller utmärkning af trakthyggesafverkningar, måste 

 utföras af jägmästaren personligen. Här har sålunda erfarenheten ej kunnat 

 lämna bevis för hr Wallmos påstående, och jag håller före, att det vore I 

 olämpligt af staten såsom vårdare af den enskilda skogshushållningen i öfre 

 Norrland att till personer med skogsskoleutbildning öfverlämna dessa arbeten 

 lika väl som de taxeringar af enskilda skogar under inskränkt dispositionsrätt, 

 hvilka skola föregå utstämplingen. Det gäller i senare fallet att bestämma, 

 huru stor afkastning den enskilde skall erhålla från sin egendom, samt i det 

 förra huru denna afkastning på ett rationellt sätt skall uttagas. Den enskilde 

 bör då hafva berättigad fordran på, att dessa arbeten ej läggas i händerna 

 på personer, som, huru utmärkta i och för sig de än må vara, dock knappast 

 kunnat förvärfva de för uppdragets utförande nödiga förutsättningarna. Oftast 

 blir här fråga om att lösa de svårigheter, som afverkning af ett gammalt, 

 kanske öfverårigt skogsbestånd erbjuda, och hvilka svårigheter hr Wallmo 

 själf framhållit under de sakkunniges arbete och särskildt vid formulerii 

 af följande ord å sid. 52: »ty för att hugga befintlig skog har man, ehuru 

 med orätt, förmenat, att skogshushållningens teori vore tämligen öfverflödig. « 

 Nu kan hr Wallmo häremot invända, att han just önskar mera teoretisk 

 undervisning vid skogsskolorna, men han säger samtidigt, sid. 407. att han 

 anser olämpligt skärpa inträdesfordringarna beträffande bokligt vetande. Ehuru 

 hr Wallmo sålunda önskar en fördjupad teoretisk fackundervisning, hvilken 



