422 DISKUSSION. 



och mer rationellt. Sträfvandena gå framåt i det hänseendet, det må ock 

 erkännas. Man söker i detta fall följa goda exempel, och resultatet häraf 

 visar sig också. Men då staten, vår störste skogsägare som den faktiskt är, 

 kan nöja sig och finner sig fullt tillgodosedd med den personal, som utbil- 

 dats vid institutet (d. v. s. resp. högskolan; och skogsskolorna, kan jag icke 

 finna annat än att äfven de enskilda skogsägarna borde ur dessa båda kate- 

 gorier kunna hämta tillfredsställande material för sin förvaltning. 



I afseende å öfverstyrelsen får jag uppriktigt bekänna, att när jag först 

 hörde talet om densamma, fann jag, att det var en sak att tänka på. Men 

 sedan jag sett betänkandet och satt mig djupare in i saken, kan jag icke 

 finna annat än, att denna öfverstyrelse i mycket skulle bidraga till split och 

 villervalla — jag vill icke säga trakasseri. Särskildt med hänsyn till att så 

 stora områden af skogarna skulle ställas under öfverstyrelsens ledning och 

 skiljas från de områden, som lyda under domänstyrelsen, kan jag icke finna 

 annat än att just med en sådan anordning det förefinnes verklig anledning 

 till oro. Man kan vara öfvertygad och viss om att domänstyrelsen, om den 

 blir förstärkt och därigenom kan få tid att ägna uppmärksamhet åt under- 

 visningen i full utsträckning, kommer i allt att taga alla de hänsyn som 

 från den enskilda skogshushållningens sida med rätta kunna kräfvas. 



I afseende å öfverjägmästares befogenhet såsom inspektör för skogs- 

 skolorna måste jag med den erfarenhet jag har och då jag tänkt mig in i 

 saken förmena, att vi hafva ringa anledning att klaga vare sig öfver bris- 

 tande intresse eller förmåga att på ett tillfredsställande sätt fullgöra detta 

 uppdrag. Man har invändt, att de äro så sysselsatta med andra göromål, 

 att de icke gärna hafva tid öfver för dylik inspektion. Men det är en kost- 

 nadsfråga, och när deras reseersättning nu förbättrats, är det väl all anled- 

 ning att tänka, att de därigenom skola få tillfälle att oftare besöka skolorna. 

 Öfverjägmästarna hafva ju väl reda på, h vilka anspråk man skall ställa just 

 på dem som uppdragas vid skogsskolorna. De hafva stor underlydande 

 personal, som de ständigt stå i förbindelse med; och då bör det också vara 

 fullt i sin ordning, att just öfverjägmästarna fortfarande få bibehålla inspektion 

 öfver dessa skogsskolor. 



Det hade varit lyckligt, om de sakkunniga i denna fråga kunnat upp- 

 träda eniga och icke såsom nu är fallet framkommit med ett förslag, som 

 tyvärr måste leda till kanske många strider, innan det på något sätt, på det 

 ena eller andra hållet, kan gå segrande igenom. 



För min del kan jag icke annat än önska, att herrar Wallmos och 

 Wahlgrens förslag måtte till sist blifva det segrande, därför att det är min 

 lifliga öfvertygelse att detta förslag är det bästa vi kunna få för skogsunder- 

 visningens enhet och för enkelhet och reda i förvaltningen. 



Docenten Grönberg: Den viktigaste punkten i de sakkunnigas betänkande 

 och den, som helt visst, ifall deras förslag antages, kommer att få den största 

 betydelsen för skogshushållningens framsteg här i landet, är enligt mitt för- 

 menande förslaget om skogsinstitutets höjande och dess förändrande till en 

 verklig skogshögskola. Härigenom skulle skapas en centralanstalt icke alle- 

 nast för den högsta skogliga undervisningen, utan också för forskning i skogs- 

 vetenskapernas alla olika grenar. 



Vi kunna därför, anser jag, vara de sakkunniga synnerligen tacksamma 

 för att de fullt beaktat dessa synpunkter, ty endast med en sådan verklig 



