SKOGSUNDERVISNINGENS ÄRDAMÅLSENLIGA ORDNANDE. 



t. ex. af läggning och intresse för botanik, zoologi och hithörande ämnen, 

 men mindre anlag för matematik, icke anse sig vilja taga realstudentexamen 

 och på så vis gå in på den högre kursen, äfvensom studenter som icke 

 alls tänkt sig sin framtid i statens tjänst. För alla dessa skulle således, om 

 kursen borttages, icke någon annan möjlighet finnas än att gå igenom en 

 utbildningskurs vid en skogsskola, där deras öfriga kamrater stå på folk- 

 skolebildningens nivå. Detta skulle vara ett slöseri med ett synnerligen godt 

 material, och vi hafva icke råd att undvara några af dessa förmågor, äfven 

 om de skulle vara tunnsådda. Fruktan för en alltför vidlyftig undervisning 

 anser jag således icke bör medföra ett steg i alldeles motsatt riktning. 



Den andra reservanten har äfven helt och hållet förkastat denna kurs, 

 men uteslutande på ett enda skäl, som jag endast vill yttra ett par ord om. 

 Han framhåller nämligen, att skälet för honom är -- om jag fattat honom 

 rätt — att dessa från den lägre kursen utgångna skulle i skogligt hänseende 

 vara samvetslösa personer, och han framhåller att orsaken till deras fram- 

 gång icke ligger i den utbildning de hafva och den nytta de kunna göra, 

 utan däri att det skulle vara kändt bland de enskilda skogsägarna, att dessa 

 personer lätt läte tumma på sina samveten, att de med andra ord beginge 

 både underlåtenhets- och öfverträdelsesynder, så snart det gällde skörling af 

 skogskapitalet. 



Detta är en beskyllning som är synnerligen svår och om hvilken jag 

 för min del icke på något sätt kan begripa, hur den som framställt den- 

 samma kunnat få anledning därtill, då, enligt hvad jag vet, reservanten i 

 fråga icke haft något att göra med de från lägre kursen utgångna i deras 

 arbete ute i lifvet. Emot denna på så att säga heder och ära gående be- 

 skyllning vill jag framlägga en enkel, men dess allvarligare tänkt och känd 

 och menad protest. 



Om således kursen skall förändras såsom kommittén föreslagit, skulle 

 möjligen de skäl de sakkunniga framdragit för dess förflyttning till landsorten 

 kunna gälla, men om den skall bibehållas sådan den är, gälla däremot de 

 skäl som tala för den lägre kursens förläggande till skogshögskolan. 



Att det blir billigare är tydligt, och det har äfven af reservanten Wallmo 

 framhållits. Detta torde också vara en sak att taga hänsyn till. Dessutom 

 har det framhållits, att kursen är tillfällig. Det är nämligen många som 

 säga, att kursen visserligen nu är behöflig, men att den sedermera, om nå- 

 gon tid, kanske kan indragas. Har man då nedlagt en 100,000 kronor på 

 anstalten och uppbyggt ett stort läroverk, blir det svårt att upphäfya det, 

 medan det däremot är lätt att upphäfva kursen, om den anordnas vid har- 

 varande skogshögskola. Att kursen kan anordnas vid skogsinstitutet och att 

 utrymmet därstädes medgifver det har äfven framhållits af en af reservan- 

 terna, och kursen borde kunna bibehållas vid skogshögskolan, tills lokalerna 

 för den blifvit för trånga. Vidare synes själfva undervisningen icke vara 

 så svår att anordna, om man tager fasta på den ena af reservanternas ytt- 

 rande, att denna undervisning skulle kunna skötas af de docenter, som det 

 är meningen använda vid en del af undervisningen vid skogsinstitutet. Mig 

 synes det som om därmed helt enkelt en fördel skulle vara vunnen, ty dessa 

 tämligen många nyantagna docenter skulle helt säkert hafva nytta af att 1.1 

 öfning i sina pedagogiska kunskaper, i sin undervisningsskicklighet, tills de 

 kunna komma att tillträda möjligen lediga professurer. 



