43 2 DISKUSSION. 



anordna en, om jag så får kalla den, förgård till paradiset, där de inträdes- 

 sökande under 6 månader skulle pröfvas, på det att det måtte framgå, 

 huruvida de vore för lätta eller huruvida de vore fullviktiga. Jag tycker 

 emellertid, att denna tid är ovanligt kort, för att man skall kunna säga om 

 en person, som då går ut med enbart teoretiska kunskaper, huruvida hans 

 läggning är lämpad för just det yrke, han då skulle vilja välja. 



Vidare sade hr Starbäck i sitt intressanta inledningsföredrag, att för att 

 möjliggöra detta hade man tänkt sig öfverassistenter med stor aflöning. Det 

 var emellertid 4,000 kronor, och dessutom voro de icke ordinarie tjänstemän, 

 så jag tycker att äfven däri är en viss svaghet. 



Jag skulle snarare vilja förorda en annan utväg. Om man jämför 

 mellanklassens utbildning och skogshögskolans utbildning, finner man att 

 hvad den praktiska utbildningen angår, så komma mellanklassens tjänstemän 

 ovillkorligen att hafva ett visst företräde. De skulle vara ute på praktiska 

 öfningar ungefär 2 år. Skulle man då icke i stället för att fordra student- 

 examen, kunna anlägga skogshögskolan såsom en öfverbyggnad öfver skogs- 

 läroverket? Därmed finge man 2 års praktisk öfning och skogsläroverk. De, 

 som ville fortsätta, hade dessutom 3 års praktisk och teoretisk öfning. Det 

 vore kanske i längden bäst. 



Hr Starbäck uttalade några reflexioner öfver våra skogar och angelägen- 

 heten af skogsvård. Däri instämmer jag med honom. Han nämnde bland 

 annat, att vi hade ett stort deficit i afseende å tillväxten och sade därvidlag, 

 att detta deficit skulle uppgå till icke mindre än 500,000 kubikmeter om 

 året. Här råkade han emellertid tappa bort en nolla, ity att deficit i själfva 

 verket är nära 5,000,000 kubikmeter, eller närmare bestämdt 4,800,000 

 kubikmeter om året. Denna stora årliga brist, den synes mig, mina herrar, 

 vara en förfärligt allvarlig sak. Lägger man därtill, att i Norrland och 

 Dalarna förfares en virkeskvantitet i skogarna på öfver 5,000,000 kubm., 

 kommer man till det resultat, att hvad som bör göras, bör göras snart. 

 Skogsfrågan, mina herrar, är landets vitalfråga, för hvilken frågas lösning och 

 befrämjande alla goda krafter i vårt land böra samverka. 



Jägmästaren P. O. Welander: Det är naturligtvis med det lifligaste intresse 

 vi nu tagit del af det så länge emotsedda utlåtandet. I ett så tjockt be- 

 tänkande är det naturligtvis en del — och större delen — som är mycket 

 god, men i några punkter frestas jag dock att ställa mig som opponent. 



Hr Starbäck gaf oss del af de kalkyler han gjort öfver tillväxt, afverk- 

 ning o. s. v. och trodde sig däraf finna, att ingen anledning förelåg att vara 

 så synnerligen bekymrad. Jag undrar likväl, om detta håller streck. Det 

 är väl så, att om vi hade den beräknade tillväxten och de härför erforderliga 

 bestånden, så behöfde man ej känna oro. Det skulle dock dröja 100 — 150 

 år, innan våra skogar lämnade så stor tillväxt, men yxan, den dröjer minsann 

 icke under denna tid. Hoppets stjärna skola vi nog ha, men den skall 

 målas lagom stor. I Stockholms Dagblad stod för ett par dagar sedan en 

 artikel under rubriken »Sågverksindustrin i Sverige; ingen anledning till oro>, 

 och så kom en redogörelse för kommitténs uttalande i frågan. Där hafva 

 herrarna första frukten af den ljusa målningen! Det må vara rätt att gifva 

 våra skogsmän och industriidkare det hoppet, att vi hinna komma på rätt 

 fot; men som det nu är, kan det icke förnekas att det är ganska illa ställdt 

 för oss, här hjälper icke undervisning bara för att bevara skogen. Det har 



