SKOGSUNDERVISNINGENS ÄNDAMÅLSENLIGA ORDNAND] . 



erfarenhet sagt för länge sedan. Vi hörde också nyss tit med applåder 

 mottaget yttrande af landshöfdingen i Dalarna, att undervisningen hj 

 icke; det fordras också lagar. 



Hr Starbäck sade, att han anade, att diskussionen skulle komma att 

 röra sig oin två punkter. Han anade, förmodar jag, att det var några svaga 

 punkter, mot hvilka angrepp lätteligen kunde g< - och dessa punkter 



skulle vara frågan om högskolestyrelsen och frågan om den lägre kursen 



Jag skulle vilja börja något längre tillbaka för att komma tillrätta med 

 dessa saker. Det är ju så, att reservanterna och de sakkunnigas majoritet 

 gått skilda vägar, och det måste anses vara en ganska betänklig sak i detta 

 utlåtande, att två personer, som representera statens skogshushållning, hvaraf 

 den ena är föreståndare för skogsinstitutet, i så vitala delar skiljt sig från 

 majoriteten. Men om nu två personer gå skilda vägar, så får man val gå 

 tillbaka till vägskälet för att se hvad det var som skilde dem. 



Då komma vi till denna institution högskolan. Majoriteten säger om 

 den, att nu vore meningen att vi skulle få en verklig högskola, la, nog får 

 man erkänna, att majoritetens förslag skulle gifva oss en högskola i den 

 meningen att eleverna verkligen erhölle i vissa ämnen en djupare veten- 

 skaplig förberedelse än hittills lämnats dem; men därjämte ha vi kvar en ren 

 praktisk yrkesutbildning. Men, mina herrar, tag bort det nya namnet hög- 

 skola, tag bort de nya professorstitlarna ra. m. Hvad blir då egentligen 

 kvar? Jo, det blir det gamla skogsinstitutet! Som väsentligt nytt återstår 

 ju endast det, att eleverna skola få en mera vetenskaplig utbildning i vissa 

 stycken och den förmåga, som efter hvad vi här hört skulle gifvas dem, att 

 bättre blifva i stånd att själfva göra studier. Nå, det är nog en god sak, 

 men praktiska män skola väl icke alldeles drunkna i vetenskap heller, utan 

 såsom en ärad medlem af denna förening mycket riktigt sagt, vi måsie hafva 

 litet skogsluft kvar. Om det således står fast, att äfven högskolan, liksom 

 nuvarande skogsinstitut, skall meddela yrkesutbildning, böra yrkeskunniga också 

 fortfarande leda utbildningen. Här är skiljovägen. De veienskapsmän och 

 pedagoger, som i det nya skogsinstitutet endast se en högskola, de vilja 

 naturligtvis också hafva en ny styrelse. Reservanterna däremot hafva icke 

 insett, att skogsinstitutet är så totalt omändradt, att styrelsen skulle förden- 

 skull behöfva förändras. Kommitterade saga märkligt nog, att hufvudända- 

 målet hädanefter icke skulle vara att utbilda statstjäns:emän, men på en annan 

 sida säga de, att behofvet af tjänstemän för staten och för den enskilda 

 skogsvården förhåller sig som 3 till 1. Jag frågar då: blir då icke det 

 hufvudsakliga ändamålet med skogsundervisningen fortfarande att lämna fär- 

 diga tjänstemän för statens räkning? Det är här samma fel som doktor 

 Grönberg anmärkte emot öfverjägmästare Wallmo, då han sade, att hr Wallmo 

 talade om en högskola, men när det kom till kritan, så hängde W. fast vid 

 ett jägmästarseminarium. Sä är det också med kommitténs majoritet: den 

 talar visserligen om en högskola, men hvad den åsyftar är i själfva verket 

 att utexaminera färdiga jägmästare. 



Nu synes kommittén tänkt sig att skogsinstitutet skall jämställas med 

 en tysk högskola. Men så blir icke förhållandet. 1 Preussens och Sach 

 högskolor utbildas alla. Men de som skola ägna sig ät statstjänst i 

 därjämte icke mindre än 2 års utbildning, icke hos vetenskapsman, utan hes 

 öfverjägmästare och revirförvaltare - och sedan kommer en s. k. Staatsexamen. 



Skogsvårdsföreuingens Tidskri/t, xqo8. 



