SKOGSUNDERVISNINCENS ÄNDAMÅLSENLIGA ORDNANDE. 44 I 



utgått från läroverket, skola fullgöra; men de skulle irke ta en praktisk ut- 

 bildning så god som nu, ty tiden för den är afkortad med 50 ' Man l>ör 

 önska, att de män som skola utföra det hufvudsakliga förvaltningsarbete) 

 snarare få, så vidt möjligt, ökad praktisk utbildning. 



Som sagdt: jag anser att de sakkunnigas betänkande icke tillräckligt til/ 

 godoser den praktiska utbildningen för dem som skola gå igenom skog 

 verket. 



Docenten Gunnar Andersson: Tiden tillåter mig dess värre icke att upp- 

 taga till besvarande på långt när alla de anmärkningar, som jag tror, att 

 man med framgång kunde besvara. En mycket stor del af de mot förslaget 

 framställda invändningarna visa nämligen, att de ärade talarna icke hunnit 

 verkligen taga del af detsamma och detta är ju ganska naturligt, då det- 

 samma, dess värre, så kort för mötet blifvit tillgängligt. Helst borde vi där- 

 för fortsätta diskussionen först om fjorton dagar eller en månad. 



Mycket af den kritik som nu framkommit, skulle helt visst då knappast 

 riktats mot kommitterades arbete, vare sig man nu tänker på de hufvudsak 

 liga delar, hvari vi alla äro ense, eller mot de, där de sakkunniga stå delade. 

 Jag kan icke nu gå in i alla dessa detaljer. Jag skall blott uppehålla 

 mig vid ett par saker. Först och främst kan jag försäkra herr von 

 Schönberg och dem som applåderade honom, att det intet sätt i hvad 

 kommitterade sagt — ■ och detta tror jag att jag kan svara för å allas våra 

 vägnar — ligger någon kritik af det samvetsgranna arbete, som hittills blit 

 vit utfördt på skogsinstitutet, utan kritiken har riktat sig mot de omständig 

 heter, som hafva varit männen öfvermäktiga. Vi veta alla, hurusom de un- 

 der många och långa år kämpat för att få förbättringar till stånd, men er- 

 farit att förhållandena voro dem öfvermäktiga. Sjäifva voro de visst icke 

 öfvertygade om att det — var bra som det var! 



Med afseende å de förhållanden, som komma att råda vid den blifvande 

 skogshögskolan, har här sagts från flera håll, att den skulle komma att biifva 

 ett vetenskapligt institut, som icke komme att stå i kontakt med praktisk 

 skogsvård, jag tror att vi alla varit besjälade af den lifligaste känsla, att 

 det skulle biifva precis motsatsen och att det icke är fråga om att skapa 

 »vetenskaplig* undervisning i den mening, att man proppar i alumnerna en 

 massa vetande, som de icke hafva nytta af. Nej, meningen är att basera 

 vetandet på den säkrast möjliga basis, som öfver hufvud taget kan tänkas. 

 När man ser, huru stridsfrågor äro uppe vid dessa möten och hur det välde 

 ligen debatteras äfven om de mest fundamentala satser, tror jag att detta 

 väl är ett bevis så godt som något på att det behöfs bättre metoder, säkrare 

 och exaktare vetenskapliga metoder för såväl skogsmännens arbete son 

 undervisningen. Men denna undervisning skall i alla fall samtidigt vara 

 riktad väsentligen, ja, uteslutande på praktiskt viktiga frågor och deras 

 förutsättningar. 



Jag vill emot en ärad talare rikta ett svar på hans angrepp mot tur 

 slaget, hvilket angrepp han formulerade sålunda, att vi ville göra högskolan 

 till ett seminarium, därför att vi ville börja undervisningen där medelemen 

 tära kurser. Men det är hvad hvarje vetenskaplig läroanstalt, hvad hvarje 

 universitet görl Det gäller om all högre fackbildning, den må nu vara teolo- 

 gisk, humanistisk eller naturvetenskaplig, att don börjar med grundla- 

 elementära kurser äfven vid högskola eller universitet; och det vore hårdt 



Skogsvårds föreningens Tidskrift, iqoS. 



