ALLMÄN SVENSK SKOGSUTSTÄLLNING. 





Denna sektion torde ej kunna påräknas i någon högre grad bli riktad 

 genom frivilliga utställare, utan kommer organisationskommittén själf genom 

 sektionskommittén att taga dess anordnande i sin hand under förutsättning af 

 ett kraftigt bistånd, särskildt från domänstyrelsen och skogsvårdsstyrelserna 

 m. ti., till hvilka cirkulär i frågan i dagarna utgår. Så snart utställnis 

 ekonomi är säkerställd, upprättas därför en permanent byrå under lämp- 

 lig ledare för insamlande af erforderliga uppgifter och utarbetande af beräk- 

 ningar m. m. samt åstadkommande af utställningsföremålen. 



Sekt. 2. Skogsbiologi. Denna sektion kommer, då ordet skogsbiologi 

 här tages i sin vidsträcktaste betydelse, att omfatta såväl den mera vetenskapligt 

 biologiska sidan som den praktiskt skogliga. Sektionskommittcn arbetar i 

 sådant syfte på tvenne afdelningar. 



Sektionen är afsedd att omfatta följande fyra hufvudgrupper : 



i. Skogsträdens biologi. De svenska skogsträden böra belysas genom 

 specialsamlingar visande deras variationskrets, utbredningsområde, deras fiender 

 bland svampar och insekter o. s. v., med ett ord små skogsträdsmonografier. 



De viktigare främmande hos oss odlade skogsträden böra ock i möj- 

 ligaste mån belysas genom liknande specialsamlingar; särskildt bör en utred- 

 ning företes angående deras förekomst inom landet samt angående deras i 

 vårt land viktigaste fiender bland växter och djur. 



Om platsen för utställningen blir å Kungl. Skogsinstitutets område, ha 

 kommitterade äfven tänkt sig en undersökning och beskrifning af å utställnings- 

 området befintliga träd och smärre bestånd. 



2. Skogssamhällenas liiolu^i. Valda bestånd af för viss typ karakteristisk 

 beskaffenhet böra i detalj genomarbetas. Utställningen af hvar sådan typ 

 bör innehålla goda fotografier, sektioner, stamanalyser, kubikmasseberäkningar, 

 värdeuppgifter, föryngringsredogörelser, markprofiler etc. De viktigare sven- 

 ska skogstyperna äfvensom öfriga för skogsmannen viktiga växtsamhällen böra 

 härvid närmare analyseras och bestämmas; exempelvis må här nämnas: 



Tallskogar: lappländsk tallmo, högväxt mossrik tallskog (från norra 

 Sverige), tallskog uppkommen genom själfsådd efter kolning (t. ex. från Bergs- 

 lagen), för skärgärden utmärkande lågväxt tallskog, örtrik tallskog på morän- 

 märgel (Gotland), typisk sydsvensk tallskog, olika kulturskogar af tall (på 

 god skogsmark, på dyner o. s. v.) 



Granskogar: nordsvensk mossrik granskog, försumpad granskog, grön- 

 kål, sydsvensk granskog på frisk mark, grankärr, kulturskog. 



Barrblandskogar och blandskogar af barr- och löftr äd(olika typer). 



Löfskogar: af skogsvård opåverkadt bokhult, typisk bokskog, naturlig 

 ekskog, kulturskog af ek, typisk svensk löfäng, sydsvenska björkskogstyper 

 (masur- och glasbjörk i rena och biandbestånd), subalpin björskog, aspskog. 



Öfriga för skogsmannen viktiga växtsamhällen: myrar at "lika 

 typ, ljunghedar, sanddyner. 



3. Tillväxtundersökningar af enskilda träd och bestånd. 



4. Specialutställningar. För dem, som vilja utställa större samlingar, 

 t. ex. af skogsinsekter, parasitsvampar, vildtskador å träd, markpröfver el. d., 

 hörande inom skogsbiologiens område, bör tillfälle finnas att få detta. 



För åstadkommande af vackra utställningar hörande inom skogsbiologiens 

 område påräknas samarbete först och främst mellan statsinstitutionen] 

 försöksanstalten och skogsinstitutet, kraftigt stödda af domänstyrelsen), men 



