skogsvArdsföreningens tidskrift 1908. h. 9 — 10. 



Schiittesvampen och våra tyska tallbestånd. 



Af A. Wahlgren. 



På åtskilliga trakter inom landet och särskildt inom Bergslagen 

 hafva under sensommaren och hösten tallbestånden företett ett sjukligt 

 utseende. Årsskotten hafva fläckvis blifvit röda, och en ovanligt stark 

 barrfällning har ägt rum från kronornas nedre delar och äldre årsskott 

 i allmänhet. Enstaka träd, vanligen mellan 20 — 35 års ålder, men 

 äfven såväl yngre som något äldre hafva helt och hållet torkat. Denna 

 sjuklighet härleder sig till väsentlig del från angrepp af Schuttesvampen 

 [Lophodermium pinastri). Svampen är ju bland skogsmän allmänt bekant 

 på grund af den manspillan den ofta förorsakar bland 1 — 3-åriga tall- 

 plantor i plantskolor eller skogskulturer. Att den äfven under normala 

 förhållanden förekommer i yngre och medelålders tallbestånd, isynnerhet 

 sådana som växa å otjänlig mark eller för vindarna exponerade lägen, 

 är likaledes kändt, men hittills har dess uppträdande i våra mellan- och 

 nordsvenska tallbestånd icke varit af den art, att man trott sig böra 

 hysa några större farhågor för sjukdomen. Erfarenheten har hittills be- 

 styrkt, hvad äfven direkta experiment synas hafva gifvit vid handen, 

 att vår inhemska tall, särskildt sådan af mera nordlig härstamning, så 

 snart den kommit öfver plantstadiet, ägt motståndskraft mot svamp- 

 angreppet, så att afsevärd skada genom svampen ej, eller endast under 

 alldeles speciella förhållanden, uppstått. I södra Sveriges kusttrakter 

 med dess för hafsvindarna exponerade lägen och fuktiga klimat, liksom 

 också i Danmark och Tyskland, har svampen däremot länge varit fruk- 

 tad såsom en af tallungskogarnas värsta fiender. Den har äfven upp- 

 trädt förhärjande å sådana tallbestånd, som uppdragits i våra mellersta 

 landskap af frö från utlandet, och man kan häraf draga den slutsatsen, 

 att dessa bestånd erbjuda särskildt gynnsamma villkor för svampens ut- 

 veckling. Dylika »tyska» tallbestånd förekomma nu på många ställen i 

 södra och mellersta Sverige, och, sorgligt att säga, oftast å sådana skogs- 

 marker, där man först började ömma för skogsvården genom utförande 

 af sådd eller plantering efter afverkningarna eller å kalmarkerna. Det 

 var ju egentligen först på 1860 — 1870-talet som intresset för skogskultur 

 blef mera allmänt bland landets skogsägare, och förutom staten var det 



