488 A. SYLVÉN. 



det, att jag ej utpekat någon viss förrättningsman eller, hvilket ju vore unge- 

 fär detsamma, något bestämdt ställe, bör ju visa, att min afsikt endast varit 

 att i tid fästa uppmärksamheten vid af mig anförda förhållanden till förekom- 

 mande af desammas fortsättande. Det är ej min sak att stå som angifvare 

 i hithörande frågor, men väl min rättighet för att ej säga skyldighet att fästa 

 uppmärksamheten på i skymundan rådande missförhållanden, sedan jag länge 

 förgäfves väntat, att andra före mig skulle gjort detsamma. Jag erkänner, 

 att min uppsats nedskrefs under något hetsig sinnesstämning omedelbart efter 

 det en person, som s/ti// med framgång begagnat sig af det af mig omnämnda 

 sättet att klyfva sitt hemman endast för att åtkomma skog, uppriktigt berättat 

 hela förloppet därvid. Detta tillika med de fall, hvarom jag förut hade känne- 

 dom, förledde mig att då genast nedskrifva mina tankar, utan att för tillfäl- 

 let besinna, det man ej får säga, hvad man tänker, äfven om man tänker 

 rätt. De herrar landtmätare, som emellertid möjligen kunnat anse sig ha skäl 

 att taga anstöt af ordalydelsen i min uppsats, beder jag därför om tillgift 

 härför under försäkran, att det aldrig varit min afsikt att kasta någon som 

 helst skugga öfver landtmäterikåren. En kår kan ju aldrig vara ansvaiig 

 för någon enstaka individs åtgörande 1 



Men för att återgå till den sak, hvarom här egentligen är fråga, kunna 

 verkligen herrar B. förneka, att våra ståndskogslikvider i mänga fall medfört 

 stor skada å våra hemmansskogar? »Grundlösheten i de af mig påstådda 

 missförhållandena» tro sig herrar B. hafva visat i de totalt meningslösa och 

 absolut intetsägande sifferuppgifter, som förskaffats från länets landtmäteri- 

 kontor. Jag har aldrig påstått, herrar B , att hela byar och skifteslag genom 

 ståndskogslikvider fått sina skogar sköflade — så långt har det väl ändock 

 ej kunnat gå — men väl att många hemman för en lång följd af år fått sina 

 skogar till åtminstone god del förstörda. Om herrar B. läst igoö års skiftes- 

 stadgekommittés utlåtande af den 22 maj 1908, så hade för visso hvarje tanke 

 på att försvara likvidernas ofta vådliga inverkan på skogstillgången hastigt 

 blåst bort. Af detta utlåtande framgår nämligen bland mycket annat, att be- 

 träffande Junosuando Masugnsby för flera af byns hemman erfordras respektive 

 95. 93» 9°> 81, 62 år o. s. v. för att vid blifvande ordinarie utsyningar af- 

 räkna det belopp af skog, som för likviden utstämplats. Dessa siffror torde 

 mer än nog visa motsatsen till »grundlösheten i mina påståenden» men däre- 

 mot framhålla herrar B:s bristande kännedom om förhållandena. Om herrar B. 

 gjort sig besvär med att undersöka skogsafkastningen å hvarje hemman inom 

 respektive skifteslag, hvarå ståndskogslikvid uttagits, före och efter likviden, 

 då skulle helt visst sorgliga fakta i afsevärd utsträckning kommit i dagen. 

 Om min tid det medgifvit, skulle jag själf här hafva bifogat en uppgift af 

 detta slag. Jag får emellertid nu åtnöja mig med att framhålla, det jag själf å 

 ett hemman vid utstämpling af likvid måst utsyna snart sagdt hvarje träd från 

 och med 24 cm. vid brösthöjd utan att detta oaktadt — efter hvad jag vill 

 minnas — erhålla det belopp, som skulle från hemmanet utgå. Detta var 

 väl ändock skogssköfling herrar B., och tyvärr en skogssköfling, som åtminstone 

 af mig då icke kunde förhindras. Flera dylika fall har jag hört inberättas 

 från kamrater inom skogsstaten. Att söka förneka dylika fakta äfvensom att 

 försvara de lagar och författningar, som tillåta sådant, måste väl få anses 

 minst sagdt egendomligt! Hvilka skäl, som föranleda dylikt förnekande och 

 försvar, är ej lätt att afgöra! Herrar B. anse »lämpligt» att på tal om stånd- 



