490 A. SYLVÉN. 



lig kännedom. De vådliga följder, jag i min förra uppsats framhöll kunna 

 uppstå genom särskildt en del hemmansklyfhingar, tro sig herrar B. hafva veder- 

 lagt endast genom påståendet, att vederbörande hemmansägare måste draga 

 sig för kostnaden för dylika förrättningar. 



Ja, ta.xan är ju hög, men faktum är, att detta icke är tillräckligt hin- 

 der! — Herrar B. misstaga sig fullkomligt, då de föregifva min »djupa grämelse 

 öfver, att kronan gått miste om att återbörda ett kronohemman» som skäl, 

 för att jag påpekat, huru ett dylikt hemman kan på kort tid skatteomföras 

 på bekostnad af ett förutvarande skattehemmans bestånd. Tvärtom herrar B.! 

 Om jag skulle känna grämelse öfver något i den vägen, så vore det öfver, 

 att ej flera nybyggen bland kronans ändlösa vidder upplåtas till våra många 

 hemlösa, och jag beklagar, att tidgot hemman i våra bygder återbördas af 

 kronan, men icke dess mindre ogillar jag på det högsta att på orätt sätt söka 

 fritaga ett hemman från dess skyldigheter i odlings- och byggnadsväg. Att s. k. 

 vanhäfds- eller odlingslikvid i verkligheten icke närmelsevis motsvarar eller 

 uppväger den verkliga kostnaden, detta böra herrar B. hafva sig bekant. Fråga 

 en skiftesdelägare, som vid skifte förlorat den jord, han med svett och möda 

 brutit, om han genom tillerkänd odlingslikvid erhållit valuta härför! Svaret 

 blir förvisso ett allt för tydligt nej ! — För att afleda uppmärksamheten från 

 den sak, hvarom i min uppsats var fråga, söka herrar B. — förmodligen stöd- 

 jande sig på de beklagliga förhållanden, som på senare tid förekommit äfven 

 inom den kår, jag själf tillhör — göra troligt, att det är inom skogsstaten de 

 äro att finna, »hvilka underlättat den skogssköfling, som hotat att ödelägga våra 

 lappmarksskogar». Som detta angrepp — helt visst riktadt icke endast åt den 

 eller de få inom vår kår, som sorgligt nog däraf gjort sig förtjänta — icke 

 har något som helst samband med den fråga, jag uti min förra uppsats be- 

 handlat, anser jag mig kunna lämna det åt sitt värde. — 



Möjligt är ju, att herrar B. saknat kännedom om en del af de missförhål- 

 landen, jag i min förra artikel omnämde, särskildt hvad »skenklyfningar» af 

 hemman beträffar. Om så är, framgår ju emellertid däraf allt för tydligt, 

 att kontrollen öfver respektive landtmäteriförrättningar behöfver skärpas. 



Det torde för öfrigt kunna ifrågasättas, huruvida icke äfven inom landt- 

 mäterikåren bättre kontroll öfver respektive förrättningar ute å marken — om 

 nu någon dylik alls förekommer — vore lämplig. 



Att slutligen de missförhållanden, som af mig i min första artikel påpekats, 

 icke alldeles »gripits ur luften», torde bäst framgå af det redan omnämda ut- 

 låtande, som af 1906 års skiftesstadgekommitté den 22 sistl. maj afgifvits, 

 och att äfven denna kommittés uppgifter äro gripna ur luften, torde väl än- 

 dock herrar B. draga sig för att påstå. 



Jockmock i juli 1908. 



A. Sylvén. 



Ekorrens skadegörelse å skogen. 



I jägmästare C. A. Hollgrens uppsats om ekorrens skadegörelse å sko- 

 gen i maj — juni-häftet af tidskriften omnämner han ett ofog tallen, som 

 Altum iakttagit och ansett föröfvadt af ekorren, nämligen att han om 



