SKOGSVÅRDSFÖKENINIIINS T1DSKRIF] 1 90.S. II. 



o — 10. 



Förslag till ändringar i jaktstadgan. 



Domänstyrelsens yttrande öfver framställning: från svenska 



jägarförbundet. 



Till Konungen ! 



Genom nådig remiss den 13 sistlidne april liar liders Kungl. Maj:t 

 anbefallt domänstyrelsen afgifva underdånigt utlåtande öfver en underdånig 

 framställning från svenska jägarförbundet af den 8 i samma månad, hvari 

 förbundet anhåller, att det af domänstyrelsen i underdånig skrifvelse af den 

 11 februari 1908 väckta förslag, att gräfling och kråka må räknas till 

 sådana för jaktvården skadliga djurarter, som då de tillfälligtvis anträffades 

 finge enligt 10 § jaktstadgan af enhvar fällas och behållas, ej måtte till 

 någon Eders Kungl. Maj:ts åtgärd föranleda. Såsom motiv för denna sin 

 hemställan söker förbundet göra troligt, att det skulle innebära en oöfvei 

 skadlig fara för vårt lands jakt och jaktvård, om domänstyrelsens antydda 

 förslag blefve lag. Svenska jägarförbundet anser, att en mindre laglydig 

 medborgare därigenom skulle komma att med sagda tillstånd såsom före- 

 vändning ströfva fritt öfver alla jaktmarker och en rationell jaktvård och 

 därmed följande kontroll blifva fullständigt äfventyrad, hvarför förbundet ej 

 tvekade framhålla, att ett bifall till domänstyrelsens nämnda förslag innebure 

 den allvarligaste fara, som på länge hotat jaktvården i vårt land. 



Återställande remissakten och bifogande ett yttrande i ärendet från domän- 

 styrelsens ombudsman och fiskal, får styrelsen underdånigst anföra följande: 



Svenska jägarförbundets skarpa uttalande i denna fråga synes vara för- 

 anledt af missuppfattning af gällande författningar äfvensom af en långt 

 gången misstro till svenska folkets laglydnad. 



Domänstyrelsens ifrågavarande förslag innebär nämligen alldeles ej någon 

 ändring i nu gällande bestämmelse angående vare sig rätt att taga väg öfver 

 annans mark eller att därstädes utöfva jakt. Tanken på att enhvar mindre 

 laglydig medborgare, om förslaget skulle blifva lag, kunde mera fritt an 

 tillförene ströfva öfver alla jaktmarker, är alldeles obefogad. Kringströfvandet 

 komme att äga fullkomligt samma lagliga begränsning som för närvarande, 

 likaså rätten att å annans mark afiossa skott. 



Dessa förhållanden hade möjligen äfven för svenska jägarförbundet 

 framträdt fullt klart, om förbundet sökt utreda, hvarest med nu gällande 

 bestämmelser en mindre laglydig person kunde fritt kringströfva, och därefter 

 hvarest han med de af domänstyrelsen föreslagna bestämmelserna kunnat på 

 liknande sätt förfara. De af jägarförbundet intalade farhågorna för ett fritt 

 kringströfvande »öfver alla jaktmarker» synas förutsätta, att benägenheten för 

 öfverträdelse af jaktlagarna är synnerligen allmän bland svenska folket. 

 Domänstyrelsen anser sig ej hafva anledning uttala ett sådant allmänt klander 

 mot svenska medborgare. Svenska jägarförbundets farhågor i detta afseende 

 innebära tvifvelsutan en mycket för långt gången misstro, hvilken dock bort 

 kunna modifieras af kunskapen om den lagliga rätten att taga vag oiver 



