SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS lin Kl Ii ,,. .,— i<>. 



Ett jaktmål af allmännare intresse. 



Enhvar skogstjänsteman, som någon tid vistats i Norrland, har säkert 

 på ett eller annat sätt fått göra bekantskap med de därstädes — särskildt 

 å de stora skogsvidderna — grasserande tjufskyttarna. Statens skogstjänst, 

 såväl som de enskilde veta äfven hvilka svårigheter som möta, då det gäller 

 att »få fast» dessa parasiter, hvilka jaga »när, hvar och hur de behaga», 

 tämligen säkra som de gå för den fåtaliga, oftast af andra göromål strängt 

 upptagna bevakande personalen. Många omständigheter och förhållanden 

 gynna deras olofliga förehafvanden. 



Otaliga äro också de mål angående olaga jakt, där trots motpartens 

 egen »visshet» om sakernas ställning, de åtalade på grund af bristande 

 bevisning, gått fria. Man måste så att säga i vittnens närvaro gripa tjuf- 

 skytten på bar gärning. Har han därvid fällt ett djur är ju saken klar. 

 Om så ej skett blir den nog i de flesta fall mera invecklad. 



Ett fall af sistnämnda art har jag trott vara af ett visst intresse, hvarför 

 jag här nedan vill något närmare beröra detsamma. Målet rör olaga älg 

 jakt å kronopark under tillåten tid. — Först några ord om ett liknande 

 mål, anhängiggjordt vid Ljusdals tingslag H. R. af dåvarande jägmästaren 

 K. Fredenberg. Detsamma finnes utförligt relateradt i Sv. Jägarförb. Nya 

 Tidskrift för år 1897, s 'd- -9 o. f. under rubrik »Om tolkning af ordet 

 'jagt'.» Det gällde där jakt å kronopark efter älg med lössläppla hundar. 

 Oaktadt ingen älg blifvit fälld, dömdes jägarna till böter. Domen fastställdes 

 af Högsta Domstolen den 8 maj 1896. Förf. säger i nämnda uppsats 

 (sid. 32) — — — »Därmed är tydligen dock icke sagdt, att icke jagt äfven 

 under andra omständigheter kan anses hafva egt rum, ty vid t. ex. jagt med 

 ledhund måste äfven jagt anses hafva skett, innan djur blifvit påskjutet, ehuru 

 då torde få lof att styrkas, att jägaren påträffats med sin hund å färskt spar 

 efter sådant djur, hvartill den i band förda hunden är dresserad, och hvartill 

 det medförda geväret är lämpligt» — — — . 



Just ett dylikt fall, där jakten bedrefs med ledhund, är här fråga om. 

 Målet förevar vid Särna och Idre tingslags häradsrätts ordinarie vinterting 

 den 18 februari 1908. Åklagare var kronojägaren Paul Persson. För att 

 så utförligt som möjligt belysa saken vågar jag här in extenso anföra den 

 berättelse jag i egenskap af vittne afgaf vid rättegångstillfället: 

 »Till Särna och Idre tingslags häradsrätt! 

 Den 5 september förlidet år passerade jag tillsammans med kronojägaren 

 Paul Persson och extra bevakaren Lass Halvar Persson under en förrättnings- 

 resa Idre kronopark. Natten mellan den 4 och 5 september tillbringade vi 

 i en timmerkoja å nämnda park vid Huruån. Då vi på morgonen den =. 

 lämnade kojan för att söderut fortsätta till Idre by, hördes i östlig riktning 

 tre skott omedelbart efter hvarandra. Ledda af skotten gingo vi alla tre i 

 riktning mot skjutplatsen. Vi påträffade äfven rätt snart i en tät »granmor» 



