5 14 SVAR A BOKANMÄLAN. 



Svar å bokanmälan. 



I maj — junihäftet af denna tidskrift finnes införd en recension af E. Wibeck 

 öfver af mig författade häftet i Sv. Folkbibliotek »Jakten i vårt land Ehuru jag 

 gärna medgifver, att skäl till anmärkningar mot häftet ifråga kunna förefinnas, syn- 

 nerligast som min tid var ytterst begränsad vid bokens författande — i regel endast 

 småstuuder efter slutadt, ofta ansträngande dagsarbete i skogen — kan jag dock 

 icke underlåta att bemöta en del af de i recensionen gjorda anmärkningarna. 



Hvad då först beträffar järfvens sätt att understundom från något upphöjdt 

 föremål störta sig öfver sitt byte, så torde nog mera tillit böra sättas till min upp- 

 gift än till den af herr W. anförda, trots de många källor, som af honom åberopats 

 Min uppgift är nämligen grundad på erfarenhet hos lappar och nybyggare i järfvens 

 rätta hemland. Alla, hvilka jag tillfrågat härom, hafva nämligen enstämmigt förkla- 

 rat, att järfven vid t. ex. lös snö, eller »då han själf icke har lättare att taga sig 

 fram än det byie han förföljer», ofta på nyssnämnda sätt sätter sig i bakhåll för 

 sitt byte. Själf kan jag konstatera, att en järf vid ett tillfälle på dylikt sätt från en 

 lutande björk störtade sig öfver en halt älgoxe, som också blef hans byte. Min 

 uppgift härutinnan torde alltså få anses som faktum. 



Beträffande vesslornas vinterdräkt, så har tydligen af förbiseende icke fram- 

 hållits, att den stundom brunaktiga »färgen hos småvesslan under vintertid gäller 

 endast för sydliga delarna af vårt land. 



Angående tyska haren vidhåller jag fortfarande min uppgift, att jaktsättet för 

 denna är i hufoudsak lika med hvad för vår svenska hare anförts, åtminstone så 

 lika att skillnaden för en folkskolans lärjunge saknar betydelse, eller att öfver 

 hufvud taget i en bok af här ifrågavarande art närmare detaljer angående jaktsät- 

 tet måste anses obehöfliga. Vi hafva ju för öfrigt af vår svenska hare ungar och 

 dräktiga honor, som »lukta» och »trycka» på drefvet fullt lika mycket som någon 

 tysk hare. Att dessutom allt för mycket inlåta sig på detaljer i ett häfte med så 

 begränsadt utrymme kunde ju ej ifrågakomma. 



Jag anser fortfarande lärkfalken vara jämförelsevis allmän i södra Sverige, och 

 torde denna min åsikt delas af flera bland våra mera framstående författare inom 

 hithörande område. 



Att bivråken någon gång kan hafva 3 ägg liksom bergufveu 4 torde också vara 

 faktiskt, ehuru jag ej vill förneka, att så mera sällan är förhållandet. 



Rörande fiskgjusen har af förbiseende afglömts att omnämna hans förekomst 

 och utbredningsområde. Då emellertid hans inverkan på jakten är åtminstone obe- 

 tydlig, torde förbiseendet ej medföra nämnvärd olägenhet. 



Hvad den gjorda anmärkningen om ugglorna vidkommer, så vore mycket att 

 anföra i denna fråga. Jag vill dock endast inskränka mig till att omnämna att jag 

 — alla analyser till trots — under mer än 20-årigt kringströfvande i skog och mark 

 otaliga gånger konstaterat den oerhörda skada bland det mindre villebrådet, som af 

 vissa ugglor förorsakas Jag har själf sett hela järp- och ripkullar bortplockas af 

 ugglor, jag har flera gånger fått ugglor — äfven kattugglor — i »sax», därvid upp- 

 stoppade fåglar (dufva, ripa, orre o. s. v.) användts som bete, jag har vidare vid 

 flera tillfällen sett ugglor beskatta hönshus och dufslag o. s. v. (I förbigående kan 



