588 HENRIK HESSELMAN. 



område. En öfverslagsberäkning gaf vid handen, att här funnos om- 

 kring 100 ormgransindivid. Ehuru i och för sig själft ovanligt vackert, 

 kan detta bestånd hvarken i afseende på individens antal, präktiga ut- 

 veckling eller den variation, som de sinsemellan förete, mäta sig med 

 beståndet vid Hornberga. Några hundra meter från detta bestånd före- 

 kommer invid vägen, som från Viborg går österut, en mycket märklig 

 ormgran. Hufvudstammen förhåller sig som en utpräglad ormgran, 

 medan ett kraftigt sidoskott utgående helt nära marken har en upprätt 

 ställning och samma förgrening som en vanlig gran. Då basen af trä- 

 det döljes af några enbuskar, ser det från landsvägen ut, som om det 

 vore två skilda träd, som stodo helt nära hvarandra. Längre ned ut- 

 med vägen mellan Viborg och Orsa stå på ett ställe tvenne ormgranar 

 af omkring 5 å 6 m. höjd alldeles invid hvarandra, och ännu längre 

 ned i kanten af en åker står en stor och vacker ormgran. Afven från 

 andra ställen inom Orsa äro ormgranar bekanta. Jägmästare Esseen 

 omtalar sålunda i sitt förut omnämnda bref förekomsten af ormgran vid 

 Nederbergsbron öfver Ore älf, utmed landsvägen till Skattungbyn samt 

 vid byn Åberga. Afven i omgifvande socknar förekommer ofta orm- 

 gran. Dr. Sylvén fann sålunda i sept. 1908 en mindre ormgransgrupp 

 utmed vägen mellan Mora-Noret och Orsa, ej långt från den först- 

 nämnda orten. Här växte nära hvarandra sex ormgranar jämte fyra andra, 

 som bildade mellanformer mellan vanlig gran och ormgran. I närheten 

 af Boda i Rättviks socken funno dr. Gunnar Andersson och förf. i aug. 

 1903 en större ormgran i en ren, sluten granskog. Lägger man härtill 

 den märkliga och intressanta ormgran, som KurtLandgraff omnämner på 

 sid. 527 i Skogvårdsföreningens tidskrift, allmänna upplagan för inne- 

 varande år, torde man vara berättigad att säga, att Orsa socken med 

 omgifningar är den på ormgranar rikaste trakten i vårt land. 1 



Enstaka ormgranar förekomma snart sagdt öfver hela landet inom 

 granens naturliga utbredningsområde. Under författarens resor för skogs- 

 biologiska undersökningar har knappast något år förgått, utan att en 

 eller annan ormgran blifvit funnen. Någon sä utomordentligt sällsynt 

 granform är sålunda icke ormgranen, men i regel uppträder den i en- 

 staka exemplar. Wittrock, som bearbetat barrträden i den sista upp- 

 lagan af Hartmans flora, utgifven 1889, säger sålunda på tal om orm- 



1 Af intresse kan vara att nämna, att ormgranen af befolkningen i Orsa ofta belägges 

 med ett särskildt namn, nämligen »fredagsgran». Sammansättningen med fredag synes be- 

 teckna, att trädet är på något sätt ovanligt eller afvikande. I Hamra kronopark hörde sålunda 

 dr. Gunnar Andersson och förf. sommaren 1903 Betitla nana x odorata af en äldre, 

 smått växtkunnig man benämnas »fredagsbjörk». Betitla nana kallades af honom fjällris, 

 medan den ofta af befolkningen i Dalarna kallas fredagsbjörk eller fredagsris. 



