SKOGSTRÄDENS RASER. BI LDANDB ORMGRAN. 



I vårt land förekommei äfven en annan granform med knoppreduk 

 tion, nämligen slokgranen {Picea excelsa Link f. viminalis Sparrm Hos 



denna äro grenar af första och andra ordningen talrika, men al I 

 ordningar ofta fätaliga; 2 :dra ordningens grenai äro hängande, pisksnärtlika. 

 Äfven öfriga grenar af högre ordning hänga, när de blifva starkare ut- 

 vecklade. Denna slokgran betraktas ofta al botaniska författare såsom 



tydligt skild från ormgranen, och detta är nog sam, nar man jämföi 

 ormgran och slokgran i sina mera extrema former. Beståndel vad Horn 

 berga vittnar dock om, att slokgranen blott utgör ett led i den serie 

 af granar med knoppreduktion, i hvilken äfven ormgranen utgör en 

 form. Granen på fig. 4 (försättsplanscherna) liknar alldeles märkvärdigt 

 den i litteraturen först beskrifna slokgranen. Clas Alströmer, en son 

 till den store Jonas Alströmer, upptäckte denna gran utmed stora land- 

 vägen cirka Vs mil norr om gästgifvaregården Malmby i Södermanland 

 Han lät Sparrman beskrifva och Akrell afrita granen och lämnad 

 meddelande om sitt fynd till Vetenskapsakademien hösten 1777. l.n 

 förminskad kopia af den af Akrell utförda bilden finnes i fig. 15. Den 

 habituella likheten mellan denna gran och granen i fig. 4 faller starkt 

 i ögonen. Hade Hornberga-granen hängande grenar, vore öfverens 

 stämmeisen i afseende på förgreningen så godt som fullständig. Emeller- 

 tid finnas, såsom förut nämnts, slokgranar i Hornberga-beständet. En 

 sådan är afbildad i fig. 8. Här äro de hängande grenarna icke syn- 

 nerligen långa, men längre upp i skogen finnas kraftiga (15 m. höga) 

 individ med flera meter långa, hängande grenar. Slokgranarna vid Horn- 

 berga skilja sig från de mera rikt förgrenade ormgranarna hufvud 

 ligen därigenom att 2:dra ordningens grenar äro rakt nedhängande. De 

 blifva ofta högre och kraftigare än de egentliga ormgranarna, hvilka i 

 allmänhet ej nå någon större höjd. Man kan för öfrigt säga, att slok 

 granen förhåller sig till ormgranen pä samma sätt som vissa granformer 

 med normal förgrening, men med hängande grenar af högre ordning, 

 förhålla sig till den vanliga granen. 



Ormgransbeståndet vid Hornberga omfattar sålunda individ med 

 mycket växlande förgrening. Gemensamt för dem alla ar en ut- 

 präglad knoppreduktion eller förminskning i knopparnas och skottens 

 antal. Denna knoppreduktion går dock mycket olika långt. Sm mest 

 extrema form inom beståndet når den i en sådan gran, som al bildats 

 i fig. 9. Å andra sidan kunna skotten bli så talrika, oaktad! knopp- 

 reduktionen fortfarande tydligen gör sig gällande, att ormgranen bildar 

 en öfvergångsform till vanlig gran. livad grenarnas riktning beträffar, 

 förekommer äfven den största variation. Grenarna kunna vara riktade 

 rakt utåt eller snedt uppåt och äfven vid äldre är bibehålla denna sin 



