6o6 HENRIK HESSELMAN. 



på barrställning och barrform öfverensstämma dessa grenar med dem, 

 som finnas i nedre och mellersta delen i en grankrona med normal 

 förgrening; barren äro endast något mera framåtriktade. Barren äro 

 utprägladt rombiska och starkt tillplattade från sidorna. Öfversidans 

 barr vända ena kanten mot ljuset, undersidans ena bredsidan. Trots 

 denna barrform och barrställning visa dock grenarna fortfarande en ut- 

 präglad knoppreduktion. De kunna utveckla 8 — g årsskott, utan att 

 alstra ett enda sidoskott. Dessa vexlande barrformer återfinnas hos andra 

 yngre granar i beståndet vid Hornberga. På de öfre grenarna hos yngre 

 granar äro barren i regel allsidigt eller nästan allsidigt anordnade. Barren 

 äro dock ofta kortare än de nyssnämnda. Fullt typiska yngre orm- 

 granar kunna ha barr, som i medeltal ej äro mer än io, 9 mm.; ja, äfven 

 sådana, som ej ha mer än o, 4 mm. långa barr, förekomma. Dessa se- 

 nare närma sig i afs. på längden de barr, som påträffas hos kortbarriga 

 granformer med normal förgrening. Barren äro dock alltid grofva, i 

 tvärsnitt kvadratiskt-rombiska (jmfr. fig. 16 och fig. 17, 2 och 3). På 

 de nedersta grenarna öfverensstämma barren, hvad form och ställning 

 beträffa, med dem som nyss beskrifvits. Vi ha sålunda hos ett och 

 samma ormgransindivid en stark variation i barrens form och ställning, 

 utan att grenarna uppgifva sin af knoppreduktionen betingade, svaga 

 förgrening. Det rör sig här sålunda om någonting helt annat än den 

 växling i barrform, som åtföljer knoppvariation, denna betyder hos 

 ormgranen en förändring icke blott i barrformen, utan också i förgre- 

 ningssättet. 1 



En vacker gran med knoppvariation är af mig observerad vid Elg- 

 åsen, Bottnaryds socken i Småland. Den cirka 12 m. höga ormgranen 

 hade på ett par ställen i kronan utvecklat grenar med normal förgre- 

 ning. Under det att barren på de svagt förgrenade grenarna voro långa 

 (22,5 mm.), kraftiga, starkt krökta och allsidigt anordnade, voro de hos 

 de starkt förgrenade grenarna små, korta (io, 4 mm.) och raka. (Jmfr. 

 fig. 16.) Ormgrenarnas barr voro i tvärsnitt kvadratiskt-rombiska, de 

 starkt grenade grenarnes rombiska (jmfr. fig. 17). 



De äldre ormgranarna vid Hornberga ha en annan barrform än de 

 yngre. Barren äro mer eller mindre krökta och uppåtriktade, hvar- 

 igenom grenarna blifva dorsiventrala. Barranordningen är dock en an- 

 nan än hos de svagt beskuggade grenarna. Oliksidigheten hos grenen 



1 Jmfr. N. Sylvén. Material för studiet af skogsträdens raser. 5. Dichotyp gran från 

 Forserum i Småland. Meddelanden från Statens skogsförsöksanstalt. H. 5. Skogsvårdsför- 

 eningens tidskrift 190S. Allm. uppl. sid. 454. 



G. H — n. Om ormgranen. Årsskrift från föreningen för skogsvård i Norrland. 1905. 

 Sid. 67 — 70. 



