SKOGSTRÄDENS RASER. BESTÅNDSBILDANDB ORMQRAW. 



teradt arbete, sid. 171) anger hos dessa eii längd al anda till jj mm. 

 De längsta barr, han känner, har sålunda Schröter anträffa! hot den 

 gran, som mest är i behof af att kompensera förlusten 1 assimilations 

 organ. I samma riktning bör man nog också se det faktum, atl barren 

 hos ormgranen kunna kvarsitta mycket länge, ända till 11 a 1 : ål 



Hvad barrens allsidiga ställning och riktning pä sidogrenarna In- 

 träffar, förekommer den vid Hornberga hufvudsakligen hos yngre träd 

 och hos de hängande grenarna af f. viminalis. Äldre ormgranar, som 

 äro mera förgrenade, ha ofta en mera dorsiventral barrstallning < Irm 

 granskaraktären är sålunda icke nödvändigt förknippad med barrens all- 

 sidiga riktning. Särdeles belysande i detta hänseende äro de nedre, förut 

 omtalade kvistkransarna hos ormgranarna vid Hornberga. Genom gel 

 ternas bett har här framkallats en rikare förgrening, ehuru knoppreduk- 

 tionen ännu gör sig gällande. Detta sannolikt i förening med beskugg- 

 ningen har framkallat en barrställning, som med undantag af att barren 

 äro mera framåtriktade, är fullt öfverensstämmande med den normala 

 barrställningen hos dorsiventrala granskott. 



Hos ormlärken äro kortskotten på grenarna allsidigt anordnade och 

 riktade (Hempel och Wilhelms figur), hos den vanliga lärken äro gre 

 narna dorsiventrala. Hos silfvergranens virgataÅoxm äro barren enligt 

 Caspary 1 tvåsidigt anordnade, medan Schröter meddelar en bild af en 

 gren, som har allsidigt anordnade barr. Han angifver.att grenarna af i:sta 

 ordningen ha allsidigt anordnade barr, sidogrenarna tvåsidigt riktade. 



Att döma af andra barrträd synes ormgranens barrställning sålunda 

 stå i samband med knoppreduktionen. Yngre ormgransgrenar förhålla 

 sig i afseende på barrställningen som hufvudstammen. Hur man skall 

 tänka sig, att förändringarna i förgreningen inverka, är för närvarande 

 svårt att säga, då de faktorer, som bestämma barrställningen, ännu 

 otillräckligt studerade. Såväl ljuset som tyngdkraftens riktning och 

 korrelationen till andra organ torde vara af betydelse. 



I hvilket förhållande stå nu virgata-Sormer till de normalt forgre 

 nade träden? Äro de ett slags själfständiga elementararter (eller varie- 

 teter), som när de befruktas med eget pollen ge en afkomma med 

 samma karaktärer som föräldrarna? Därom vet man i närvarande stund 

 mycket litet. Ormgransbeståndet vid Hornberga kan ju anses i hög 

 grad tala för en sådan uppfattning, men utgör ingalunda något veten 

 skapligt bindande bevis. Hvad man vet ar, att har finnas tlera orm- 

 gransindivid på samma plats. Det kan tänkas, att alla dessa ormgranar 

 härstamma från någon eller några normalgreniga granar, hvilka 1 flera 

 år i följd alstrat frön, gifvande upphof till ormgranar. De skulle så- 



1 Botanische Zcrning. Bd. 4°- |SS2 sid ' " M 



