FRÅN SKOGSVÅRDSS1 VRELSERNA. 



öfverenskommelse med en, som annars kanske varit motsträfvig. I sistnämnda 

 händelsen har styrelsen att låta saken själ f dö genom att inte fullfölja den- 

 samma hos Konungens befallningshafvande. Om styrelsen däremot unskar 

 definitivt afverkningsförbud, oaktadt öfverenskommelse träffats, sä torde den 

 väl hos domstol kunna få enbart ett sådant förbud, och stämningsansökningen 

 skall då gå ut på att det meddelade förbudet må äga bestånd eller något dylikt. 



Af det sugda lärer framgå, att i detta fall styrelsen af praktiska skal, 

 nämligen för att få klart, huruvida i en eventuell stämningsansökning skola 

 ingå yrkanden i afseende å återväxtåtgärder, bör skaffa sig visshet, huruvida 

 öfverenskommelse om sådana åtgärder kan träffas, i så god tid, att stamni- 

 alltid kan uttagas och delges inom de ofvannämnda trettio dagarna. Men, 

 frånsedt detta fall, kan det enligt min åsikt icke i lagen fr, un t som helst 



stöd för den mening herr Kintnan uttalat och herr Carbonnier med honom förmod 

 ligen delar, att »äfven om afverkningsförbud icke begärts eller beviljats, skall 



- skogsvårdsstyrelsen söka träffa öfverenskommelse inom utsatt kort 



tid, på det att, om så behöfves, stämning må kunna uttagas inom 30 dagar.» 

 Och några af praktiska hänsyn förestafvade skäl till denna brådska kan jag 

 ej heller fatta skola förefinnas. 



Om nu, för att återgå till den ofvan anförda proceduren, domstolen sam- 

 manträder så snart, att, med iakttagen laga delgifningstid, densamma hinner 

 behandla saken före de trettio dagarnas utgång eller strax därefter, sä ar det 

 väl skäl att dröja med fullföljden af det hos Konungens befallningshafvande 

 anhängiggjorda ansökningsärendet i afbidan på det beslut domstolen kan 

 komma att i fråga om afverkningsförbudet fatta vid målets första handläggning. 

 Tag förutsätter nämligen, att styrelsen då framställer yrkande på att domstolen 

 med stöd af 4 § i lagen om vård af enskildes skogar genast förklarar afverk- 

 ningsförbudet skola fortfarande gälla. Goa ett sådant yrkande, torde, 

 då nu den i sista hand beslutande myndigheten meddelat sitt beslut, ansök 

 ningsärendet hos Konungens befallningshafvande kunna få själfdö genom under- 

 låten fullföljd. Afsläs däremot yrkandet genast och definitivt, hvilket val inte 

 är att vänta, gäller detsamma: något skäl att fullfölja ansökningsärendet hos 

 Konungens befallningshafvande förefinns inte; saken är nu afgjord genom 1 

 stolens beslut, såvida inte detsamma öfverklagas i högre ratt. Förklara 

 domstolen sig vilja meddela beslut om afverkningsförbudets bestånd vid ett 

 senare sammanträde, så måste skogsvårdsstyrelsen före de ofvanberörda trettio 

 dagarnas utgång eller strax därefter gå in till Konungens befallningshafvande 

 och visa, att saken är instämd. 



Det sistnämnda gäller äfven för den händelse, att domstolen, med lakt- 

 lagen laga delgifningstid, inte hinner behandla saken före de trettio dagarnas 

 utgång eller strax därefter. 



Tag tror mig härmed — frånsedt att pant eller borgen ställes, hvarom jag 

 skall nämna längre fram- ha behandlat de olika fall. som kunna .ankas 

 inträffa, om skogsvårdsstyrelsen börjar med att hos Konungens bolallnmgs- 

 hafvande begära och få omedelbart afverkningsförbud. Och hvad jag anfört 

 gäller i tillämpliga delar, om styrelsen väl begär förbud, men ,cke omedelbart 

 förbud, eller om begäran om omedelbart förbud icke b.falles och afven. såvidt 

 jag kan förstå, om styrelsen icke börjar det hela med att hos konungens 

 befallningshafvande begära förbud, utan med att söka trätta öfverenskommelse 

 med vederbörande, antingen detta nu lyckas eller ej. 



