OM LJUNGBRÄNNING FÖR SKOGSKULTUR. 35 
berg »begynte kala och torra Gråberg, på hvilka elden bårttagit all 
matjord och grästorf, at synas — —». Södra Bohuslän, som också 
genomrestes, fann han »alt sedan äldre tider på lika sätt medfarit i 
anseende til huggande och svedjande, som Norre Halland, är lika skog- 
löst och lika ödsligt, samt löper dagligen fara at blifva än magrare och 
skarpare — —-->». I Blekinge, på »redan upretad» sandjord, som »genom 
svedjande, gräsvallens, matjurdens och trädens bårtbrännande, samt 
markens öpnande endast blifvit flyglig gjord, bårtbrännes och svedjas 
än dageligen de få än återstående buskar och trän, med den dem åtföljande 
och sanden betäckande torfven, så at det synes som om man med flit 
arbetade på, at aldeles ödelägga och til intet göra denna likväl förr så 
drägtiga och så dyrt återvunna Lands-ort — —>. Äfven af J. RICHARDS- 
SONS Hallandia antiqua & hodierna, 1752, framgår, att ljungbränning 
då var allmänt gängse i detta landskap. Som R. icke allenast konstaterar 
faktum, utan också utvecklar orsakerna till detta bruk, ha hans uttalanden 
särskildt intresse. »I skogsbygden», säger R. (sid. 97 och följ.), »och 
eljest å några ställen på slätta landsbygden, är mycken olägenhet af alt 
för stark ljungväxt, som icke allenast minskar godh muhlbete utan ock 
gräsväxten 1 själfva ängarna. Thet skulle therföre vara ganska nyttigt, 
om medel och uhtvägar funnos til thes uhtödande, hvilket nu kommer 
at profvas. — Hvar smådt ljung växer i ängarna är tekn til svag och 
mager ängbotn. Gräset kan icke ther så starkt växa, at späda ljung- 
växten kan dämpas. Ty man finner esom oftast, hvar ljung växer, både 
större och mindre Jordplatser af smådt fint gräs aldeles gröna stående, 
utan at ljung theruti fådt rota sig. Waähl hålles smådt ljung-gräs eller 
hö-blandad för godt bete och foder åht fåren, men thet gifver icke 
mycket i lassetahl. Skulle man nu falla på then tankan, at antingen 
genom plöjande vända up och ned på sådana ljungfälter, eller ock gjöda 
slika svaga ängar, som vore vähl säkrast, är vid förra sättet at akta, 
thet Jordskorpan är ofta så tun, at then icke skulle kunna åfverhölja 
ljungen, som finge thå genom sina frön rota sig ther som tilförne. Vid 
senare förbättringssättet vore vähl gjödandet efter al liknelse säkrast, 
men brist å sjelfva hjelpemedlet gör sådant omöjligt, med mindre här 
vore mäsar, som upränsas kunde, och upgräfna Jorden här til nyttjas i 
stället för gödsel, så långt thet räcker. Waähl brukas å några ställen, 
hvar ljung är icke för stark, att huggan af med lian til at blandan uti 
gödslen at förrutna, hvilket dock en dehl ogilla för then orsaken, at 
åkerjorden skal blifva ther af för mycket sandig. Men afhuggandoet kan 
icke göra mycket til saken, Å uhtmarker, bestående af Berg och vida 
slätmarker, hvar ljungen är alt för stark och hög. är omöjligt bruka lian 
och arbetet blifver jämvahl odrägligt, at med skärande få then omkull; 
